Ухвала
 
13 липня 2021 року
м. Київ
справа № 263/593/19
провадження № 61-10585ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
розглянув касаційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області на постанову Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року 
у справі за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання додаткового договору оренди земельної ділянки укладеним,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2019 року Маріупольська міська рада Донецької області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання додаткового договору оренди земельної ділянки укладеним.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі рішення Маріупольської міської ради від 15 вересня 2009 року між Маріупольською міською радою та ОСОБА_5 укладений договір оренди земельної ділянки 
від 21 грудня 2009 року, площею 0,0395 га, строком на 10 років, яка розташована на АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Колесник А. І.
15 лютого 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , 
ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, відповідно до умов якого ОСОБА_5 продав відповідачам нежитлову будівлю на АДРЕСА_1 , яка розташована на земельній ділянці площею 0,0395 га: основна будівля літ. «А-2», ганок літ. «А», загальною площею 297,8 кв. м.
Заявою від 15 лютого 2018 року ОСОБА_5 надав згоду на вилучення земельної ділянки на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 
Маріупольська міська рада Донецької області на адресу відповідачів направила лист з пропозицією про укладення та підписання додаткового договору до договору оренди земельної ділянки з метою подальшої реєстрації права оренди землі за новими власниками. Пропозиція залишилась без відповіді.
Посилаючись на вищевказане, Маріупольська міська рада Донецької області просила суд визнати додатковий договір оренди земельної ділянки від 09 грудня 2009 року укладеним.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 січня 2021 року (у складі судді Шевченко О. А.) позов Маріупольської міської ради Донецької області задоволено.
Визнано укладеним додатковий договір до договору оренди земельної ділянки від 09 грудня 2009 року, загальною площею 0,0395 га, яка розташована на АДРЕСА_1 .
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачі є власниками нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, належній позивачу та наданій попередньому користувачу на підставі договору оренди. Після відчуження об`єкта нерухомості, договір оренди землі припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника у якого автоматично виникає зобов`язання сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони є. Договір оренди землі вважається поновленим лише у разі укладення додаткової угоди.
Постановою Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року 
(у складі колегії суддів: Биліни Т. І., Мальцевої Є. Є., Пономарьової О. М.) рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 
від 27 січня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким 
у задоволенні позову Маріупольської міської ради Донецької області відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, застосовуючи до спірних правовідносин положення частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду» 
(частина сьома після внесення змін Законом України № 1116-IX 
від 17 грудня 2020 року), оскільки умовами договору оренди від 09 грудня 2009 року визначено, що після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору оренди повідомити письмово орендаря про намір поновлення терміну дії договору. В іншому випадку договір поновленню не підлягає.
24 червня 2021 року Маріупольська міська рада Донецької області звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову в цій справі є визнання додаткового договору оренди земельної ділянки укладеним.
При цьому Верховним Судом враховано, що згідно з інформацією з Державного земельного кадастру нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки складає 324 065,90 грн, що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження. 
Як вбачається з резолютивної частини постанови Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року, постанова апеляційного суду може бути оскаржена у касаційному порядку за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки справа має виняткове значення для маріупольської міської ради Донецької області.
Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваним судовим рішенням, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Маріупольської міської ради Донецької області на постанову Донецького апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі за позовом Маріупольської міської ради Донецької області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання додаткового договору оренди земельної ділянки укладеним відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук