Ухвала
 
09 липня 2021 року
місто Київ
 
справа № 278/2592/20
провадження № 61-11128ск21
 
Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 , третя особа - Тетерівська сільська рада Житомирського району Житомирської області, про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 25 вересня 2017 року № 6-6119/14-17-СГ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 02 липня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2021 року, рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 19 березня 2021 року залишити в силі.
Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
І. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України визначено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначив те, що:
-                     (1) оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
-                     (2) суд апеляційної інстанції ухвалив рішення без посилання на правові висновки, які зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (провадження 
№ 14-651цс18), у постановах Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 2-64/11 (провадження № 61-18194св18), від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц (провадження № 61-11832св18);
-                     (3) судом апеляційної інстанції ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2019 року у справі № 278/727/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), від 30 січня 2019 року у справі № 522/6381/17, від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 30 січня 2020 року у справі № 587/2121/18 (провадження № 14-595цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/17, від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20), у постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 296/5781/18 (провадження № 61-6549св20);
-                     (4) суд апеляційної інстанції ухвалив рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів.
Верховний Суд визнає наведену заявником четверту підставу касаційного оскарження такою, що не відповідає вимогам пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих доводів, які саме докази він вважає неналежними та недопустимими. Наведена підстава зазначена заявником формально, без належного обґрунтування.
Отже, заявнику потрібно подати виправлену редакцію касаційної скарги, у якій уточнити підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, зокрема щодо ухвалення рішення на підставі неналежних та недопустимих доказів, що мають бути викладені відповідно до вимог пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.
ІІ. За правилами частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.
Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.
На переконання заявника, касаційна скарга подана з дотриманням строків, визначених статтею 390 ЦПК України.
Постанова Житомирського апеляційного суду ухвалена 27 травня 2021 року, повний текст якої складено 28 травня 2021 року, отже тридцятиденний строк, протягом якого заявник мав подати касаційну скаргу, розпочав перебіг з 29 травня 2021 року, останнім днем звернення до суду касаційної інстанції є 29 червня 2021 року (перший робочий день після закінчення цього строку, який припадає на неділю).
Касаційна скарга подана до Верховного Суду 02 липня 2021 року, тобто із пропуском процесуального строку на звернення до суду.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що копію постанови Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2021 року ним отримано 12 червня 2021 року. 
Верховний Суд констатує, що доказом отримання судового рішення, зокрема, може бути визнано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення - у разі направлення такого рішення засобами поштового зв`язку, або докази, які свідчать про отримання копії рішення суду безпосередньо у приміщенні суду (канцелярії).
Оскільки до відкриття касаційного провадження Верховний Суд позбавлений можливості перевірити доводи щодо отримання/неотримання заявником копії оскаржуваного рішення, відповідні докази мають бути надані заявником до суду касаційної інстанції.
З метою вирішення процесуального питання поновлення строку на касаційне оскарження заявнику потрібно надати копію конверта (зі штрих кодом поштового відправлення), яким направлено копію рішення суду апеляційної інстанції, оскільки додана до касаційної скарги копія супровідного листа, на яку посилається заявник, не підтверджує час отримання ОСОБА_1 копії постанови Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2021 року.
Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 27 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, ОСОБА_2 Держгеокадастру у Житомирській області, третя особа - Тетерівська сільська рада Житомирського району Житомирської області, про визнання недійсним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 25 вересня 2017 року № 6-6119/14-17-СГ, залишити без руху.
Надати для усунення зазначених недоліків строк у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                               С. О. Погрібний