Дата документу 20.07.2021 Справа № 335/6450/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Є.У.№ 335/6450/20                                        Головуючий у 1 інстанції: Калюжна В.В.
№ 22-ц/807/1854/21                                                Суддя-доповідач: Крилова О.В.

 
ПОСТАНОВА
               ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого:                Крилової О.В.
суддів:                Кухаря С.В.
                       Полякова О.З.
секретар:                Бєлова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Держави Україна, в особі Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в період часу з липня 2017 року по лютий 2020 року мало місце 15 фактів протиправних дій, які були вчинені відносно позивача саме співробітниками Управління патрульної поліції в Запорізькій області, які виражалися в систематичному незаконному притягненні його до адміністративної відповідальності та незаконному складенні постанов про адміністративне правопорушення, які були ним оскаржені до суду, у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Окрім того, мало місце одне незаконне затримання. Всі постанови, які були винесені поліцейськими, судом скасовані, а численні звернення позивача до керівництва були фактично проігноровані. Крім того, одна постанова (ЕАА № 279333 від 30.01.2018) була винесена незаконно, яка поліцією була визнана зіпсованою та такою, що не підлягає виконанню у зв`язку з помилковою кваліфікацією вчиненого правопорушення (лист УПП в Запорізькій області від 02.02.2018 року). Протиправні дії співробітників патрульної поліції не обмежувалися виключно притягненням позивача до адміністративної відповідальності, поліція постійно намагалась звернути до примусового виконання постанови, навіть будучи обізнаним про їх оскарження в судовому порядку. Так, до виконання були пред`явлені постанови ЕАА № 272154 від 23.01.2018 року, ЕАА № 342850 від 30.03.2018 року до Хортицького ВДВС (виконавче провадження № 57313199) та з пенсії позивача було відраховано грошові кошти в загальній сумі 2312 грн., з яких 1700 грн. сума основного боргу (розмір подвоєного штрафу за двома постановами). Також позивачу відомо, що до виконання пред`являлись інші постанови працівників поліції, проте, у випадку своєчасного отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, позивач надавав до виконавчої служби копію позову та судові рішення і виконавчі провадження закривалися. 

Внаслідок систематичного протиправного притягнення позивача до адміністративної відповідальності позивач поніс моральні страждання через зміну нормального та сталого способу життя. Вимушений був витрачати свій час та кошти, щоб відновити свої права. Кожне складання поліцейським відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення або постанови про притягнення до відповідальності мало наслідком руйнування його планів на день, оскільки по кілька годин тримали на місці зупинки транспортний засіб, вишукуючи різні порушення. 
Зараз позивач взагалі намагається не користуватися транспортним засобом, оскільки не хоче, щоб його знову доставляли до райвідділу. Він просить транспорті засоби у друзів, оскільки, якщо він їде на своєму транспорті його майже гарантовано зупинять та будуть утримувати кілька годин, шукаючи правопорушення, внаслідок чого не може зробити те, що планував. На даний час позивач не працює, намагався працевлаштуватись, проте служби безпеки підприємств не рекомендують його для працевлаштування та неофіційно повідомляють, що причиною відмови є значна кількість судових справ. 
Позивач навіть не може отримати кредит, оскільки постійно знаходиться в реєстрі боржників за постановами, які є скасованими.

Посилаючись на вищезазначене просив суд, стягнути на його користь з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку матеріальну шкоду в розмірі 2 312,00 грн., моральну шкоду в розмірі 255 000 грн. та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, Департамент патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а інші апеляційній скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що в період часу з липня 2017 року по лютий 2020 року постановами працівників поліції УПП в Запорізькій області позивача ОСОБА_1 15 разів було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України та накладено адміністративні стягнення. 

Зазначені постанови позивачем були оскаржені до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, які за результатом розгляду були скасовані, а провадження по адміністративним справам закрито, що підтверджується копіями рішень суду (а.с. 22-50).

При апеляційному розгляді позивач послався на те, що працівники поліції крім цих випадків зупиняли його понад 100 разів , при цьому не пояснюючи причини, намагалися вишукати будь-які порушення.

Тому суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та їх часткове задоволення.

При цьому суд виходив з положень ст.1173,1174,1176 ЦК України, за якими шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди.

В той же час, на відшкодування моральної шкоди суд стягнув на користь позивача 20 000 гр. з посиланням на недоведеність вимог у повному обсязі, їх завищення позивачем.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для відшкодування, проте вважає, що розмір стягненої на користь позивача моральної шкоди має бути збільшеним з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. 

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. 

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019р., справа №569/1799/16-ц).

Збільшуючи розмір відшкодування моральної шкоди до 50 000 гр., судова колегія враховує що відносно позивача ОСОБА_1 мало місце 15 незаконних проваджень у справах про адміністративне правопорушення, за результатами яких на нього були накладені адміністративні стягнення у вигляді штрафів. 

Системність безпідставного притягнення позивача до адміністративної відповідальності зумовила додаткові нервові переживання та витрати часу на оскарження численних постанов про притягнення до відповідальності та в решті ці постанови визнавалися незаконними.

Цей факт встановлений рішеннями Хортицького районного суду м. Запоріжжя, які набрали законної сили, тому відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка фактично стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.

Так, зазначеними судовими рішеннями було встановлено, що інспектори патрульної поліції, як суб`єкти владних повноважень при накладенні на позивача адміністративних стягнень у вигляді штрафу не давали належну оцінку усім обставинам справи, доводам позивача, не зібрали та не оцінили доказів вчинення відповідного порушення Правил дорожнього руху, не зазначили їх у своїх постановах, не наводили мотивів прийняття оскаржуваного рішення, тобто діяли не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Законом, чим порушено вимоги ст. 19 Конституції України, тому прийняті ними рішення про накладання адміністративного стягнення є протиправними і підлягають скасуванню, а провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 - закриттю.

Доводам Департаменту патрульної поліції про те, що наявність рішення суду про скасування постанови про накладання адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення не встановлює незаконності дій інспекторів УПП в Запорізькій області та відповідно не доводить наявності моральної шкоди, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову, суд першої інстанції дав належну оцінку.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у позові в частині стягнення з держави Україна через державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на його користь матеріальної шкоди в розмірі 2 312 грн. (з яких 1700 грн. сума основного боргу, розмір подвоєного штрафу за двома постановами ЕАА № 272154 від 23.01.2018 року, ЕАА № 342850 від 30.03.2018 року, які були пред`явлені до Хортицького ВДВС (виконавче провадження № 57313199 та № 57314074) (а.с. 51-53), суд виходить з наступного.

Вищезазначені постанови були скасовані рішеннями Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 18.04.2020 року та 01.10.2019 року (справа 337/434/18, 337/2864/19)(а.с.30, 34-35). 
Як вбачається з позовної заяви та матеріалів справи, зазначені грошові кошти були стягнуті в порядку примусового виконання виконавчою службою. Однак жодну з зазначених постанов державної виконавчої служби позивачем оскаржено не було, повернення коштів, сплачених за скасованими постановами, має бути вирішено в іншому порядку.

Суд першої інстанції правомірно вважав, що спричинена в даному випадку позивачу ОСОБА_1 моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст.1174 ЦК України, а не на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилається позивач.

Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди - посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди - зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

За відсутності цих підстав в силу вимог ч.6 ст.1176 УК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК України).

Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17.

В контексті норм діючого законодавства, які визначають перелік органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування та їх повноваження (Закон України «Про оперативно-розшукову діяльність», Кримінальний процесуальний кодекс України, Закон України «Про Національну поліцію»), а також, виходячи з повноважень Департаменту патрульної поліції, визначених відповідним Положенням, затвердженим наказом Національної поліції України №73 від 06.11.2015р. (з подальшими змінами), Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділі, які в силу покладених на них завдань мають право здійснювати провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймати рішення про застосування адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом (пп.4 п.1 р.ІІІ Положення), не є органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

Такі посилання на чинне законодавство та фактичні обставини справи є обґрунтованим та спростовують доводи апеляційних скарг Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції.

Доводи їх скарг ґрунтуються на незгоді з висновками суду першої інстанції, проте не спростовують їх.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 березня 2021 року по цій справі змінити, збільшити розмір відшкодування на користь ОСОБА_1 моральної шкоди з 20 000 гр. до 50 000 гр. (п`ятдесяти тисяч гр.)

В іншій частині оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2021 р.

Головуючий                                                                О.В. Крилова

Судді:                                                                        С.В. Кухар

О.З. Поляков