Справа № 303/1368/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Готри Т.Ю., Собослоя Г.Г.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2021 року, ухвалене головуючим суддею Монич В.О., за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися. 

Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебували в шлюбі від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є студенткою другого курсу денної форми навчання факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Їх донька є інвалідом з дитинства, має другу групу інвалідності у зв`язку з чим за станом здоров`я вона не в змозі працювати. В повній мірі вона не має можливості забезпечити доньку всім необхідним. Відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу доньці. 
Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 аліменти на її користь на утримання повнолітньої непрацездатної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі одного прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду. 

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб встановлений Законом України «Про державний бюджет України» на відповідний рік щомісячно, починаючи з 17 лютого 2021 року і до досягнення нею 23 років.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн. судового збору. 

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вказує, що судом порушено норми процесуального права, зокрема, його не було належним чином повідомлено про розгляд справи. Вважає, що позивач безпідставно, діючи в інтересах їх доньки, подала позов, так як ОСОБА_3 є повнолітня, дієздатна та у разі потреби в отриманні матеріальної допомоги, сама мала звернутися до суду з таким позовом. Крім того, ОСОБА_3 не проживає з позивачем, що позбавляє останню в праві звертатися до суду з вказаним позовом. Також вказує, що він матеріально утримує доньку навіть після досягнення нею повноліття, зокрема, оплачує винаймання житла в м. Ужгороді та інші витрати доньки на навчання. 

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 18.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та надано учасникам справи строк п`ятнадцять днів, з дня вручення копії цієї ухвали, для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію вказаної ухвали ОСОБА_1  та ОСОБА_2  отримали 25.06.2021, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. 

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступні доводи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 червня 2002 року, відповідач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Згідно рішення суду від 18 червня 2019 року між сторонами шлюб було розірвано та стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, починаючи з 06.05.2019 (а.с.15).                                 
Згідно копії довідок про реєстрацію місця проживання особи виданої Новодавидківською сільською радою від 18.11.2020 за №1148 та від 01.07.2019 за №620, позивачка та її донька ОСОБА_3 зареєстровані за адресою : АДРЕСА_1 (а.с.5, 8). Дане твердження також стверджується копією витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 22.05.2018, номер витягу 2129-1644050-2018, довідкою виданою виконкомом Мукачівської ради 08.02.2021 за №37190199-21 та довідкою виданою виконавчим комітетом Мукачівської міської ради 18.01.2021 за №1432/0/99-21 (а.с.9, 12-13).

З довідки № 201 виданої Державним вищим навчальним закладом «Ужгородський національний університет» від 03.07.2020 слідує, що ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу денної форми навчання факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет», закінчення навчання 30.06.2023 року (а.с.14).         

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААБ №663986, ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства, має другу групу інвалідності (а.с.11).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків на повнолітню дочку, сина, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання дитина не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Встановивши, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є інвалідом з дитинства, має другу групу інвалідності, навчається на денній формі навчання факультету іноземної філології Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач, як батько повнолітньої доньки, має можливість матеріально її утримувати, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності підстав для застосування статті 199 СК України.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд обґрунтовано прийняв до уваги обставини, зазначені у статті 182 СУ України та, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, вважав за можливе визначити стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб до досягнення донькою 23 років.

Колегія суддів вважає, що, встановивши вказані обставини справи, які в даному випадку є індивідуальними, а не загальними з врахуванням характеру спірних правовідносин, та надавши оцінку доказам у їх сукупності, які перевірено, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягали задоволенню.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, а також не надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі, є безпідставними, оскільки судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін по справі. Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана ОСОБА_1 24.02.2021 та отримана ним 04.03.2021, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 24), однак відзив на позовну заяву відповідач подав з пропуском встановленого судом строку (після ухвалення рішення). 

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що повнолітня донька не проживає з позивачкою, то вказане спростовується наявними в матеріалах справи довідками про місце реєстрації та проживання ОСОБА_3 . Так, як ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_2 , то в сил вимог ст. 199 СК України, позивач мала право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. 

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про надання доньці матеріальної допомоги після досягнення нею повноліття, по винайманню житла за місцем навчання та інші витрати пов`язані з навчанням, оскільки, жодних належних доказів на підтвердження вказаного апелянтом до матеріалів справи не надано. 

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Зважуючи на викладене та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 березня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 08 липня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: