ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року	Львів	Справа № 464/3471/20 пров. № А/857/10018/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді                                                     Хобор Р.Б.,
суддів                                                                          Судової-Хомюк Н.М., Шевчук С.М.
з участю секретаря судового засідання                        Максим Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 01 лютого 2021 року, ухвалене суддею Тімченко О.В. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 464/3471/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення 
                                                              В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом у якому просить суд скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення № 44 від 30.04.2020 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що оскарженою постановою на позивачку накладено адміністративне стягнення  у вигляді штрафу в сумі 6800 грн. за продаж алкогольних напоїв неповнолітній особі.
Позивачка вказує на незаконність цієї постанови, оскільки протокол про адміністративне правопорушення, який є доказом у справі про адміністративне правопорушення і на підставі якого прийнята оскаржена постанова, не містить інформації про те, якого виробника і з яким вмістом алкоголю було продано пиво неповнолітній особі та інформації про особу, якій продано пиво. Протокол вилучення алкогольних напоїв не складався.
Крім того, позивачка вважає, що відповідач не надав можливості позивачці надати свої пояснення та бути присутньою на розгляді справи, оскільки не повідомив завчасно про розгляд справи. Також вважає, що відповідач є неналежним суб`єктом розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки адміністративні стягнення накладаються адміністративними комісіями за місцем проживання порушника, водночас позивачка зазначила, що її місцем проживання є село Заверхи, Мостиського району, Львівської області, на яке не поширюються повноваження відповідача.
Таким чином позивачка вважає, що відповідач незаконно притягнув її до адміністративної відповідальності.
Позиція відповідача зводиться до того, що протоколом про адміністративне порушення, поясненнями позивачки та особи, якій позивачка продала пиво, підтверджується продаж алкогольних напоїв неповнолітній особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідач заперечує твердження позивачки про неповідомлення її про дату та час розгляду справи та стверджує, що позивачка знала про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення, оскільки кожного разу, завчасно подавала клопотання про відкладення розгляду справи через дію карантину на території Львівської області. При цьому, відповідач вважає, що позивачка не була позбавлена можливості надати свої пояснення письмово, оскільки, як і позивачка, так і працівники відповідача несли ризик захворіти на COVID-19.
Щодо наявності у відповідача повноважень на розгляд справи, то відповідач зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення, як місце проживання позивачки вказано: АДРЕСА_1 , що належить до Сихівського району міста Львова та територіальної юрисдикції Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради. 
Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 01 лютого 2021 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржила позивачка, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. 
Таку позицію позивачка пояснює тим, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку нормам матеріального права та обставинам справи, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, та виходить з мотивів, які аналогічні тим, що наведені у позовній заяві.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 02 березня 2020 року старший лейтенант поліції ДОП Галицького ВП ГУ НП У Львівській області Ільницький М.О. склав протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким, близько 12 год. 00 хв. позивачка, працюючи продавцем продуктового магазину за адресою: АДРЕСА_2 , здійснила продаж пива неповнолітній особі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
30 квітня 2020 року Адміністративна комісія Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради прийняла постанову № 44, на підставі якої притягнула позивачку до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 156 КУпАП за порушення  п.2 ч.1 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробі та пального» та наклала на позивачку адміністративне стягнення вигляді штрафу в розмірі 6800 грн.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення підтверджується протоколом про адміністративне порушення, поясненнями позивачки та особи, якій позивачка продала пиво. Тому суд зробив висновок про відмову у задоволенні позову.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з статтею 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно до частини 1 статті 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи 
Водночас, апеляційний суд встановив те, що у протоколі не назначено кому позивачка продала пиво, не вказано виробника пива, вміст алкоголю та кількість пляшок. 
Вказані дані, на думку апеляційного суду, відображають подію адміністративного правопорушення, свідчать про наявність в діях особи складу адміністративного правопорушення, та безпосередньо впливають на кваліфікацію дій особи.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Зважаючи на те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить всіх даних, які ідентифікують обставини правопорушення, тобто входять до предмету доказування, то на думку суду, протокол є неналежним доказом у справі про адміністративне правопорушення.
Також, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 1 та 2 статті 265 КУпАП речі і документи, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, виявлені під час затримання, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 234-1, 234-2, 244-4, 262 і 264 цього Кодексу. Вилучені речі і документи зберігаються до розгляду справи про адміністративне правопорушення у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України за погодженням із Державною судовою адміністрацією України, а після розгляду справи, залежно від результатів її розгляду, їх у встановленому порядку конфіскують, або повертають володільцеві, або знищують, а при оплатному вилученні речей - реалізують.
Про вилучення речей і документів складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.
Апеляційний суд встановив те, що протокол про вилучення речей, які є об`єктом адміністративного правопорушення не складався і речі (пиво) не вилучались.
Про факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення свідчать лише пояснення неповнолітнього, якому позивачка продала пиво, які, на думку апеляційного суду є недостатніми доказами для кваліфікації дій позивачки, як адміністративного правопорушення передбаченого  ч.2 ст.156 КУпАП.
Відповідно до змісту постанови в справі про адміністративне правопорушення від 30.04.2020 року № 44 така прийнята на підставі протоколу про адміністративне правопорушення. Про те, що відповідач, при розгляді справи, брав до уваги інші докази вини позивачки у постанові не зазначено.
Отже, при прийнятті спірної постанови, відповідач мав право робити висновки про вчинення позивачкою правопорушення виключно, виходячи із даних вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення.
Однак, апеляційний суд звертає увагу на те, що у постанові містяться дані (прізвище неповнолітньої особи, якій позивачка ніби – то продала пиво), які відсутні у протоколі про адміністративне правопорушення і джерело походження яких невідоме.
Апеляційний суд вважає, що відповідач  при розгляді справи про адміністративне правопорушення не мав достатньо доказів для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, оскільки протокол про адміністративне правопорушення інформації про склад адміністративного правопорушення в діях позивачки не містить, а інших доказів вини позивачки у продажі алкогольних напоїв неповнолітній особі відповідач не досліджував.
Отже, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення вчинене позивачкою, відповідач діяв не у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому постанова у справі про адміністративне правопорушення є протиправною.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що адміністративний позов необхідно задовольнити та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Водночас, згідно з частиною 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. 
Враховуючи те, що матеріали, на підставі яких відбувався розгляд справи про притягнення позивачки до адмінвідповідальності містять недоліки та розбіжності, які  виключають можливість встановлення обставин події адміністративного правопорушення та які не можливо усунути надісланням справ на новий розгляд до відповідача, апеляційний суд приходить до переконання в тому що справу про адміністративне правопорушення відносно позивачки, порушену за ч. 2 ст. 156 КУпАП, необхідно закрити.
З огляду на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову. 
Керуючись ч. 4 ст. 229, ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 01 лютого 2021 року в справі № 464/3471/20 скасувати та прийняти постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Скасувати постанову адміністративної комісії Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради № 44 від 30.04.2020 року і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повний текст постанови складений  20.07.2021 року