Дата документу 15.09.2021 Справа № 335/8395/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/8395/20 Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
Провадження №22-ц/807/2506/21           Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
Провадження №22-ц/807/2506/21-2  

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Семенчук О.В.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванової Наталі Олексіївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року, на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої позовні вимоги  ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 25 січня 2019 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір позики, за умовами якого Позивач передала грошові кошти у сумі 100 000,00 доларів США на строк до 25 січня 2020 року.

На підтвердження укладення договору позики була складена розписка. У погоджені сторонами строки ОСОБА_3 отримані в борг кошти не повернув. 

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Шевцовою О.С. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 . З інформації, отриманої від нотаріуса, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, є дружина - ОСОБА_2 . 

Із урахуванням зазначеного  ОСОБА_1 просила суд:
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 25 січня 2019 року у розмірі 100000.00 доларів США, що за курсом НБУ станом на 22 вересня 2020 року еквівалентно 2820220.00 грн.

Разом з позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, оскільки вважає, шо для забезпечення можливості належного виконання рішення суду у даній справі (у випадку задоволення позовних вимог), ефективного захисту та поновлення його порушених прав та інтересів, необхідно терміново вжити заходи для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони розпоряджатися вказаним майном у будь-який спосіб.

УхвалоюОрджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року, заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задоволено.
Накладено арешт на: - нежитлове приміщення, інв. №180113, загальною площею 390.5 кв.м., реєстраційний номер 2176289723101, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, реєстраційний номер 1328272023101, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; склад літ. М, реєстраційний номер 14810286, загальною площею 24,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони ОСОБА_2 та іншим особам розпоряджатись у будь-який спосіб, в т.ч. заборонити укладати з третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та/або обтяження зобов`язаннями; укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати майно в користування, управління, оренду, лізинг, шляхом укладання договорів або договорів або договорів про внесення змін до діючих договорів, щодо нерухомого майна: нежитловим приміщенням, інв. № 180113, загальною площею 390.5 кв.м., реєстраційний номер 2176289723101, розташованим за адресою АДРЕСА_1 ; квартирою, реєстраційний номер 1328272023101, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; складом літ. М, реєстраційний номер 14810286, загальною площею 24.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; у вигляді заборони державним реєстраторам, реєстраційним службам, іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна: нежитловим приміщенням, інв. № 180113, загальною площею 390.5 кв.м., реєстраційний номер 2176289723101, розташованим за адресою АДРЕСА_1 ; квартирою, реєстраційний номер 1328272023101, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; складом літ. М, реєстраційний номер 14810286, загальною площею 24.1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 25 січня 2019 року, залишено без задоволення.

В травні 2020 року представник ОСОБА_2 , адвокат Чоп`як Володимир Михайлович звернувся до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року, заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Чоп`як Володимира Михайловича про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задоволено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року по справі №335/8395/20. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , представник, адвокат Іванова Наталя Олексіївна, подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року та направити справу на новий розгляд, з метою призначення повторної судової експертизи, для всебічного з`ясування всіх обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поклав в основу судового рішення висновок експерта № 82\8395/20 від 18.03.2021 року, який викликає сумніви в його правильності. З приводу протиправних дій експертів СВ ВП № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області відкрито кримінальне провадження, внесене до ЄДР за № 12021082080000534 від 27.04.2021 року. Дії експертів мають ознаку кримінального правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 484 КК України. Крім того, на протиправні дії експертів подано скарги до ДБР у м. Мелітополь та до Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро). 

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , представник, адвокат Іванова Наталя Олексіївна, подала апеляційну скаргу в якій посилаючись напорушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя вд 06 жовтня 2020 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпеченя позову, спір з приводу стягнення боргу за договором позики судом ще не було вирішено, рішення суду першої інстанції не набрало законої сили, тому скасування заходів забезпечення позову є передчасним та істотно може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, порушити право на ефективний захист позивача.. 

Відповідно до відзиву ( письмових пояснень)  на апеляційні скарги,  представник  ОСОБА_2  – адвокат Чоп`як В.М. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Стосовно апеляційної скарги на ухвалу суду про скасування заходів забезпечення позову, то зазначає, що апеляційна скарга є невмотивованою. Твердження апелянта суперечать приписам статті 158 ЦПК України, якою передбачено можливість скасування заходів забезпечення позову та регламентовано порядок розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову.Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду про скасування заходів забезпечення позову без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. До позовної заяви позивачкою долучена копія боргової розписки, а на вимогу суду було надано оригінал боргової розписки, складений від імені ОСОБА_3 , однак цей доказ не приймається судом до уваги, оскільки відповідо до висновку експерта, який проводив комплексну почеркознавчо-технічну експертизу, встановлено, що підпис та почерк на борговій розписці, наданій позивачем в обгрунтування позовних вимог, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. В даній справі відповідачем спростовано презумцію правомірності договору, а тому у відповідача відсутні обов`язки щодо виконання такого договору. При вищевикладених обставинах, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та переконливих доказів на підтвердження його позовних вимог у цій справі, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Скасовуючи заходи забезпечення позову, вжитих ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що боргові відносини склались між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який виступав у якості боржника. ОСОБА_2 виступає відповідачем у справі виключно як правонаступник ОСОБА_3 , а тому в силу приписів ч.1 ст. 1282 ЦК України, може відповідати перед кредиторами виключно майном, яке було нею успадковане. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що на 1/2 частку майна відносно якого вживались заходи забезпечення позову, неможливе, у зв`язку з чим заходи забезпечення позову підлягають скасуванню. Крім того, враховуючи, що в задоволенні позову позивачу відмовлено в повному обсязі, тому є підставим для скасування заходів забезпечення позову, оскільки у такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що згідно оригіналу розписки від 25 січня 2019, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 взяв в борг на строк один рік у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100000.00 доларів США, які були йому передані до складання та написання цієї розписки. Борг зобов`язався повернути до 25 січня 2020 року. (т.1 а.с. 84).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Ця обставина підтверджується листом приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шевцовою Оксаною Сергіївною №470/02-14. (т.1 а.с.9).

Після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла дружина померлого ОСОБА_4 , а інші особи за прийняттям спадщини не звертались. Вказана обставина підтверджується листом приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Шевцовою Оксаною Сергіївною №151/02-14. (т. 1 а.с. 11).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня 2020 року по справі призначена комплексна судово почеркознавча експертиза документа, а саме розписки від 25 січня 2019 року ( а.с. 99-99).

Відповідно до висновку експерта Дніпропетровського науково-дослідного центру судових експертиз Запорізького відділення № 82/83/64-21 від 18 березня 2021 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які проводили судову комплексну почеркознавчо - технічну експертизу, встанолено, що підпис на борговій розписці, наданій ОСОБА_1 в обґрунтування заявлених позовних вимог, виконаний не  ОСОБА_3 , а іншою особою. Почерк виконаний від імені ОСОБА_3 та розміщений в розписці, виконаний не  ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього почерку  (т. 1 а.с. 105-127).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи..

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи відомо, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка, звертаючиьсь до суду з позовом зазначає, що за життя вона уклала з ОСОБА_3 договір позики, про що свідчить розписка від 25 січня 2019 року, із тексту якої слідує, що ОСОБА_3 бере в борг на строк один рік у ОСОБА_1 гроші в сумі 1000000.00 доларів США, які передані до складання та підписання цієї розписки, борг зобов`язується повернути до 25.01.2020 року.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. 

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. 
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Системний аналіз зазначених норм цивільного законодавства України вказує на те, що договір позики є двостороннім правочином, реальним, одностороннім договором (оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі щодо повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права).

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (частина перша, друга статті 76 ЦПК України).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з частиною третьою статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

      Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідачка ОСОБА_2 , яка є спадкоємцем після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 заперечувала факт укладення між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 договору позики від 25 січня 2019 року. Зазначала, що її чоловік ОСОБА_3 не брав коштів у борг та на її переконання підпис на розписці виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою, оскільки у цей день ОСОБА_3 перебував у лікарні на процедурі та не міг у лікарні користуватися комп`ютером та принтером на яких була виготовлена і роздрукована розписка. 

З метою встановлення обставин щодо підписання ОСОБА_3 боргової розписки судом першої інстанції з урахуванням положень статей 102-104, 107, 108, 111-113 ЦПК України у справі призначив  комплексну судово почеркознавчу та судово технічну експертизу  боргової розписки.

Експертами Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Запорізьке відділення № 82/83/84-21 від 18.03.2021 року була проведена комплексна судово почеркознавча екмпертиза та судово технічна експертиза документів по матеріалам цивільної срави. Для проведення судової експертизи ОСОБА_1 надала оригінал розписки від 25 січня 2019 року на одному аркуші.

Відповідно до висновку експертів вбачається, що підпис, виконаний від імені ОСОБА_3 та розміщений в розписці від 25.01.2019 року, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису. Почерк, виконаний від імені ОСОБА_3 та розміщений в розписці від 25.01.2019 року, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього почерку ( а.с. 121).

Експерт ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що наданих для дослідження порівняльних зразків було достатньо для категоричного висновку, що підпис та рукописний текст у досліджуваній розписці виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою. Також на уточнене питання суду пояснив, що ним досліджувалась розписка, яка датована 25 січня 2019 року, у описовій частині розписки вказана її вірна дата, однак під час підготовки висновку було допущено описку в частині дати розписки, а саме, зазначено 29 січня, в той час коли вірним було 25 січня, а тому просив вважати вірним зазначенням дати досліджуваної розписки 25 січня 2019 року.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 грудня було витребувано ряд документів від відповідних органів для надання експерту для порівняльного дослідження та попереджено експертів про кримінальну відповідальність за статтею 384, 385 КК України ( а.с. 98-99). 

Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (статті 110 ЦПК України).

Згідно частини другої статті 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1), 2) частини першої статті 264 ЦПК України).

У мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення (пункти 1), 2) частини четвертої статті 265 ЦПК України).

Доказів на спростування висновку експерта позивач до суду першої інстанції не подав, клопотання про визнання його необґрунтованим та призначення повторної експертизи в суді першої інстанції не заявив. Не заявляв він такого клопотаня і в суді апеляційної інстанції. 

При цьому, суд першої інстанції також врахував пояснення позивача, яка не змогла пояснити де коли та за яких підстав вона надавала у борг грошові кошти, не змогла пояснити джерело походження коштів та для яких цілей надавалась така значна сума грошей, які вона просить стягнути із спадкоємиці боржника.

       Оцінивши наявний  у справі категоричний висновок судової експертизи як доказ окремо та у сукупності з іншими доказами, пояснення експерта Будзієвського М.Ю.щодо його висновку в судовому засіданні, суд першої інстанції встановив факт, що боргова розписка не містить підпису ОСОБА_3 , а підпис на борговій розписці виконаний іншою особою, що в свою чергу не свідчить про факт отримання ОСОБА_3 від ОСОБА_1 грошових коштів та винекнення у нього грошових зобов`язань за договором позики.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України втановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момнт відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановивши, що підпис на борговій розписці від 25 січня 2019 року не належить ОСОБА_3 , а іншій особі, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відсутні правові підставиви для настання цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_3 .

Вирішуючи спір, суд правильно визначив характер спірних правовідносин й норми права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . 

Апеляційний суд вважає за необхідне також зазначити, що звернення позивачки до органів поліції та внесення відомостей про кримінальні провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань не підтверджують факт вчинення експертами злочину щодо надання завідомо неправдивого висновку експертів, оскільки не є доказом вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (стаття 62 Конституції України).

Посилання в апеляційній скарзі на лист директора Дніпровського науково-дослідного інституту судових експертиз Коваленко О. від 09 липня 2021 року № 961/0-02/013/21 про притягнення експертів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності за недотримання ними вимог нормативних актів при складанні висновку комплексної судової почеркознавчої та судової технічної експертизи документів № 82/83/84-21 від 18.03.2021 року не впливає на правильність висновку експерта у цій справі та, відповідно не може бути підставою для не прийняття правильного по суті висновку експерта в частині належності (наналежності) підпису ОСОБА_3 у борговій розписці від 25 січня 2019 року. 

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обгрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Прохання апеляційної скарги про направленя справи на новий розгляд не може бути задоволене, оскільки не входить до повноважень апеляційного суду, визначеними приписами статті 374 ЦПК України. 

Що стосується доводів апеляційної скарги на ухвалу Оржонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року про скасування заходів забезпечення позову, то колегія суддів зазначає наступне.

Частинами першою, четвертою статті 158 ЦПК України передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. 

Згідно з частинами дев`ятою, десятою статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ухвалою Орджонікідзевського районного сцуду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову. Накладено арешт на нежитлове приміщення, інв. №180113, загальною площею 390.5 кв.м., реєстраційний номер 2176289723101, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; квартиру, реєстраційний номер 1328272023101, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 ; склад літ. М, реєстраційний номер 14810286, загальною площею 24,1 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді заборони ОСОБА_2 та іншим особам розпоряджатись у будь-який спосіб, в т.ч. заборонити укладати з третіми особами правочини, спрямовані на відчуження та/або обтяження зобов`язаннями; укладати договори купівлі-продажу, міни, дарування, найму, іпотеки, передавати майно в користування, управління, оренду, лізинг, шляхом укладання договорів або договорів або договорів про внесення змін до діючих договорів, щодо вищезазначеного нерухомого майна. 

Ураховуючи наведене, а також те, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою у справі № 335/8395/20, тому були наявні підстави для задоволення заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Чоп`як В. М. та скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2020 року . 
До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.
Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що майно відносно якого вживались заходи забезпеченя позову набувалось ОСОБА_3 у період шлюбу з ОСОБА_2 , тому воно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , отже накладаючи арешт на все майно оскаржуваною ухвалою було порушено права власника ОСОБА_2 , що свідчить також про незаконнічсть вищезазначеної ухвали. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року та на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Заоріжжя від 13 травня 2021 року є необгрунтованою.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника, адвоката Іванової Наталі Олексіївни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13 травня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 вересня 2021 року.

Головуючий суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С. 	Маловічко С.В.