УХВАЛА

11 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 140/16342/20
адміністративне провадження № К/9901/27044/21  
Суддя Верховного Суду    у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е.,
перевіривши касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)
на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року
у справі №140/16342/20 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправним та скасування наказу від 16.10.2020 року №2332/к "Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 " та наказу від 28.10.2020 року №2454/к "Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.10.2020 №2332/к "; про поновлення ОСОБА_1 на посаді з 29.10.2020 року; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29.10.2020    року по день поновлення.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою  Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 березня 2021 року скасовано та прийнято постанову, якою адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 2332/к від 16.10.2020 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 » та наказ № 2454/к від 28.10.2020 року «Про внесення змін до наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 16.10.2020 року № 2332/к»;
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з 29.10.2020 року;
Стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2020 року по 06.07.2021 року в сумі 107143,47 грн.
Постанову апеляційного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Першого відділу державної виконавчої служби м. Луцька допущено до негайного виконання.
Не погоджуючись з вищенаведеним рішенням суду апеляційної інстанції, відповідачем подано касаційну скаргу до Верховного Суду.
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Згідно з частиною 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У касаційній скарзі скаржник посилається на пункти 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України. При цьому, в першому випадку скаржник зазначає, що апеляційний суд, застосував пункт 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу» без урахування висновку Верховного Суду у постанові від 30.07.2019 року у справі №813/151/18.
Тобто, у даному випадку скаржник зазначив, що існує висновок Верховного Суду щодо питання застосування пункту 7 частини другої статті 65 Закону України «Про державну службу», однак в іншому випадку посилається на пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження,  який визначає, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах - відсутній. Але такі підстави є взаємовиключними, та не можуть вважатись судом належним обгрунтуванням підстав касаційного оскарження.
Наведене обґрунтування підстав звернення до Верховного Суду із касаційною скаргою не є достатнім у розумінні пунктів 1 та 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з тим, зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідача із оскаржуваним судовим рішенням та обґрунтуванням такої незгоди відповідними посиланнями на нормативно-правові акти України, а також посиланням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
З урахуванням змін до    КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої  статті 332 КАС України  касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обґрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі №140/16342/20 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                     В. Е. Мацедонська