У Х В А Л А 
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
02 серпня 2021 року                                                                              
м. Київ
 
справа № 205/1901/21
провадження № 51-3671ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі – Суд):
 
головуюча                                       ОСОБА_1 ,
судді:                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2021 року,
 
в с т а н о в и в:
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра – ОСОБА_6  задоволено. Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні подання Новокодацького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про скасування   ОСОБА_5 випробувального терміну та направлення його для відбування покарання – скасовано.
Постановлено нову ухвалу, якою задоволено подання Новокодацького РВ філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області про скасування   ОСОБА_5 випробувального терміну та направлення його для відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2021 року.
Скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням засудженого за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2021 року ОСОБА_5 у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Засудженого ОСОБА_5 направлено для відбування покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2021 року за ч.1 ст. 263 Кримінального Кодексу України (далі – КК України) у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Захисник ОСОБА_4 звернувся до Суду з касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2021 року, в якій виклав вимогу про скасування вказаного судового рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено в частинах 1 і 2 статті 424 КПК України. Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову у застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень суду апеляційної інстанції, постановлених щодо зазначених судових рішень суду першої інстанції, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал суду апеляційної інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених КПК України.
Крім того, питання, які виникають під час та після виконання вироку суду, вирішуються судом за правилами розділу VIII КПК України. Виконання судових рішень і порядок їх вирішення врегульовано в статті 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, суд постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в апеляційному порядку. Рішення суду, ухвалені на стадії виконання вироку, не є такими, що перешкоджають подальшому провадженню.
Оскільки ухвала Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2021 року, якою переглянуто ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2021 року,постановлена на стадії виконання вироку та не перешкоджає  кримінальному провадженню, то така ухвала не може бути предметом перегляду судом касаційної інстанції. 
Щодо доводів захисника про реалізацію права на оскарження у касаційному порядку вказаної ухвали, яке гарантується конституційним принципом, то вони є неспроможними. 
Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець керувався такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац 6 підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня                  2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ashingdane v. the United Kingdom»              від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Krombach v. France» від 13 лютого           2001 року).
Тому, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 26 травня 2021 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                              ОСОБА_3