Дата документу 22.09.2021 Справа № 336/1272/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №336/1272/19                    Головуючий у 1 інстанції Щаслива О.В.
Провадження № 22-ц/807/2554/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
22 вересня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Гончар М.С.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "ЗапоріжСпецСплав", третя особа - головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "ЗапоріжСпецСплав", третя особа - головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, про встановлення факту, що має юридичне значення та зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову зазначено, що в період з 21 червня 2008 року по 25 листопада 2011 року працював за спеціальністю горнового феросплавної печі в ТОВ «Запоріжспецсплав» та мав повну зайнятість на роботі із шкідливими умовами праці, що дає право на отримання пільгової пенсії за віком у відповідності до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Відповідач заперечує проти того, що позивач був зайнятий на роботі із шкідливими роботами, виконання яких дає право на отримання пенсії у відповідності до Списку № 1, протягом повного робочого дня, тому цей факт потребує встановлення у судовому порядку.
У зв`язку з викладеним просив суд встановити, що у період з 21 червня 2008 року по 25 листопада 2011 року він працював у ТОВ «Запоріжспецсплав» за спеціальністю горнового феросплавної печі та мав повну зайнятість на роботі із шкідливими умовами праці, що відповідає переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком № 1, затвердженим товариством з обмеженою відповідальністю «Запоріжспецсплав».
Окрім того просить про зобов`язання відповідача надати уточнюючу довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії із зазначенням періоду робіт, що зараховується до спеціального стажу, професії, характеру виконуваної роботи, розділу, підрозділу, пункту найменування списку або його номеру, до якого включається цей період роботи, первинних документів за час виконання роботи, на підставі яких видана вказана довідка, за період з 21 червня 2008 року по 25 листопада 2011 року.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
ТОВ "ЗапоріжСпецСплав" надало суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що за наявності спеціального порядку підтвердження трудового стажу для призначення пільгової пенсії встановлення факту виконання робіт зі шкідливими умовами не охоплюється цивільною юрисдикцією, а відмова суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду питання про зарахування періодів трудового стажу до стажу, що дає право на отримання пільгової пенсії, має бути предметом адміністративного спору.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Встановлено, що ОСОБА_1 з 21 червня 2008 року по 25 листопада 2011 року працював за спеціальністю горнового феросплавної печі в ТОВ «Запоріжспецсплав».
Встановлення факту виконання робіт зі шкідливими умовами, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, необхідно позивачу для отримання права на пенсію на пільгових умовах.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що матеріальне забезпечення всіх непрацездатніих громадян за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій внормовано Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Процедуру підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній врегульовано «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення». основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно «Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 442 від 01.08.1992 року, перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом п`ятдесяти років, а витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку. Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах.
Таким чином, у випадку підтвердження права особи, що виконує певну роботу, обіймає певну посаду, на отримання пільгової пенсії витяги з відповідних наказів додаються до трудової книжки працівника.
Встановлено та матеріалами справи підтверджено, що вказані відомості в трудовій книжці позивача відсутні.
Відповідно до п.20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року № 383, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, які чинні на період роботи особи. Спеціальність горнового феросплавної печі входить до Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт наявності у Списку спеціальності, за якою працював позивач, не є підставою для призначення пільгової пенсії, передумовою для чого є не тільки наявність професії у відповідному списку, а й зайнятість в умовах, передбачених списком, повний робочий день, а також підтвердження відповідних умов праці за результатами атестації робочих місць.
Встановлено, що за наслідками проведеної у 2015 році ТОВ «Запоріжспецсплав» атестації робочих місць за умовами праці для визначення права робітників на пільгове забезпечення за Списками № 1 та № 2 спеціальність горнового феросплавних печей ДКХП не увійшла до переліку робочих місць, виробництв, робіт та професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 1.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, визначено, що для підтвердження стажу роботи із шкідливими і важкими праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, - уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Непідтвердження наявності у позивача права на зарахування до трудового стажу роботи у шкідливих умовах зумовило неможливість отримання ним уточнюючої довідки про періоди такого стажу, що передбачена п. 20 Порядку № 637.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що уточнююча довідка за змістом п. 20 Порядку № 637 повинна містити період роботи, що зараховується до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
З огляду на вищевикладене, вбачається, що уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер, а не право особи на пільгову пенсію. Вказана довідка необхідна для подальшого її надання відповідним органам Пенсійного фонду України, які в свою чергу визначають наявність підстав і право особи на пенсію на пільгових умовах. Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачає можливість лише встановлення судом факту належності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо зазначені в ньому прізвище, ім`я та по батькові не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові особи за паспортом або свідоцтвом про народження. В усіх інших випадках підтвердження наявного трудового стажу здійснюється підрозділами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, яке (рішення) може бути предметом оскарження у встановленому законом порядку. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач до застосування позасудової процедури підтвердження трудового стажу, не удавався.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року в справі № 198/623/18 (провадження № 14-369цс19).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що за наявності спеціального порядку підтвердження трудового стажу для призначення пільгової пенсії встановлення факту виконання робіт зі шкідливими умовами не охоплюється цивільною юрисдикцією, а відмова суб`єкта владних повноважень за наслідками розгляду питання про зарахування періодів трудового стажу до стажу, що дає право на отримання пільгової пенсії, має бути предметом адміністративного спору.
Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.
Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 29 вересня 2021 року.

Головуючий

Судді: