Дата документу 02.08.2021 Справа № 937/9470/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 937/9470/20 Головуючий у 1-й інстанції:Честнєйша Ю.О.
 
провадження № 22-ц/807/1742/21    Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

                                                       
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 21.06.2018 у розмірі 36169,65 грн. та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.06.2018 з відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого він одержав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 05.11.2020 складає 36169,65 грн., з яких: 30342,47 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 17797,84 грн. – за поточним тілом кредиту, 12544,63 грн. – за простроченим тілом кредиту; 1092,24 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 4734,94грн. – заборгованість за простроченими відсотками, яку банк просив стягнути з відповідача.

РішеннямМелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 21.06.2018 у розмірі 30 342,47грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1763,16 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Крилової О.Л. подало апеляційну скаргу, в якій,посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам та наданим доказам, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, у яких відмовлено,та ухвалити в цій частині нове рішення, якимці позовні вимоги задовольнити повністю. В іншій частині рішення залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до приписів п.п. 1, 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України належать справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скаргане підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 21.06.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір без номеру у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до якого відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.18-19).

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що підтверджується випискою по рахунку та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку /а.с.16/.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку /а.с.17/.
Розмір наданого банком відповідачу кредитного ліміту становить 30000,00 гривень, що підтверджується довідкою про обслуговування картрахунку /а.с.16/.

У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», пам`яткою клієнта складає між ним та банком договір банківського обслуговування, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернету, та які він отримав шляхом самостійного роздрукування.

На підтвердження позовних вимог позивачем надано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Витяг з тарифів обслуговування преміальних кредитних карток «Platinum», «WorldBlackEdition», «WorldElite», «Infinite», «VISASignature» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним договором станом на 05.11.2020 складає 36169,65 грн., з яких: 30342,47 грн. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 17797,84 грн. – за поточним тілом кредиту, 12544,63 грн. – за простроченим тілом кредиту; 1092,24 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 4734,94грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. – нарахована пеня; 0,00 гривень – нарахована комісія (а.с.12-15).

Частково задовольняючи позов банку, суд виходив із того, що умови кредитного договору не були узгоджені між сторонами у належний спосіб, оскільки у анкеті-заяві від 21.06.2018р. вони не визначені, а Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи у Приватбанку не можна визнати складовими кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником, та банк не довів, що саме ці документи та уцій редакції були надані позичальнику для ознайомлення під час підписання анкети-заяви. При цьому, суд не взяв до уваги як доказ узгоджених умов кредитного договору і Паспорт споживчого кредитування, на якому стоїть підпис споживача ОСОБА_1 , оскільки цей паспорт є інформаційним документом, у якому клієнту лише пропонуються наявні у банку кредитні картки, які мають різні умови кредитування. Тому суд стягнув відповідно до вимог статті 530 ЦК України лише суму фактично отриманого кредиту, який не повернуто відповідачем банку. 
В апеляційній скарзі банк вказує, що суд безпідставно вважав, що Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку не є складовими кредитного договору, що, на думку банку, спростовується змістом заяви, у якій відповідач погодився з цим. Також суд безпідставно відкинув як неналежний доказ Паспорт споживчого кредитування, який підписаний позичальником та містить всі основні умови, притаманні кредитному договору, а клієнтом було обрано на його підставі та використано елітну кредитну картку «Платінум». Вказані обставини також підтверджуються випискою про рух коштів по картрахунку відповідача, яка є первинним бухгалтерським документом, довідкою про видані відповідачу картки, якими він користувався. Вважає, що умови кредитного договору були погоджені між сторонами, а розмір заборгованості є підтвердженим.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія дійшла наступних висновків.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Між тим, ті обставини, що не підписані відповідачем Умови та правила надання банківських послуг у ПриватБанку не можна визнати складовими кредитного договору як такі, що не є письмовою формою договору, узгоджуються з приписами статті 1055 ЦК України, а тому колегія визнає, що судом ці обставини встановлені правильно. В цьому сенсі доводи банку про наявність договору приєднання до вказаних Умов та правил надання банківських послуг є безпідставними.

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Але суд правильно зазначив, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома.

Натомість, банк не ознайомлював відповідача з цими документами, оскільки в анкеті-заяві зазначається лише про те, що клієнт приєднується до розміщених на сайті банку Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів, а ознайомлення відбувається шляхом самостійного роздрукування відповідачем з цього сайту. 

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент підписання заяви відповідачем містив саме вказані умови, в тому числі, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Отже, належного ознайомлення з відібранням підпису клієнта під узгодженими документами матеріали справи не містять, відтак суд правильно визнав, що не можна вважати Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи складовими договору, а тому не можна вважати правомірно нарахованими на їх підставі відсотки та прострочені відсотки, і в такому разі стягненню заборгованість за ними не підлягає.

Ствердження банку про те, що ним додано наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг, який за датою його прийняття відповідає даті підписання відповідачем анкети-заяви, не змінює правильно встановлених судом правовідносин, оскільки банк не довів, що клієнт був обізнаний саме з цією редакцією. Так, за змістом анкети-заяви, клієнт мав ознайомитись з цим документом самостійно на сайті банку та здійснити його роздруківку, що не свідчить, що в дійсності так і відбулось, та банк не може довести зворотнього (що саме документ в цій редакції прочитав та роздрукував споживач). 

Що стосується доводів банку про те, що істотні умови кредитного договору були узгоджені у Паспорті споживчого кредитування, який підписано відповідачем, але суд не прийняв його до уваги як доказ цих обставин, то колегія в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на зміст та оформлення цього документу. 

Так, суд правильно зазначив, що як слідує з паспорту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.
Таким чином, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Такі висновки суду підтверджуються й тим, що у паспорті споживчого кредиту міститься припис про те, що інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 06.07.2018, отже даний паспорт кредиту не може слугувати доказом погодження між сторонами умов надання кредиту.

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу декількох кредитних продуктів: карти «Platinum», «World Black Edition», «World Elite», «Infinite», за якими вказані різні умови. 
Отже, Паспорт споживчого кредитування це лише пропозиція банку споживачеві обрати будь-який з типів карток, яка підлягає оцінці споживачем, яким на підставі отриманої з паспорту інформації обираються бажані та прийнятні для нього умови, а банк в подальшому аналізує можливість надання кредиту на обраних умовах з урахуванням кредитоспроможності клієнта. Тобто цей паспорт лише передує укладенню самого договору, але не підмінює його, який на вже узгоджених умовах має бути підписаний між сторонами.
До того ж, в анкеті-заяві відповідача не зазначено взагалі про те, що цей паспорт споживчого кредиту за визначеною ним програмою є невід`ємною частиною будь-якого договору сторін.
При цьому, колегія наголошує, що суд не відмовив у позові в частині стягнення фактично отриманої суми кредиту, визнавши, що випискою про рух коштів по картрахунку відповідача підтверджується отримання коштів у кредит від банку, користуванням ними та наявність заборгованості у визначеному банком розмірі, а тому суд не визнавав факту відсутності договору між сторонами, як зазначає банк, а лише вказував, що банком не доведено, що кредитний договір укладено на тих умовах, які визначені у наданих документах: Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах, паспорті споживчого кредитування, що позбавляє можливості стягнути інші складові заборгованості. 

Цитування банком в апеляційній скарзі різних витягів висновків з постанов ВС не вказує, що всі зазначені справи, у яких ці висновки зроблено касаційним судом, мають однакові обставини з цією справою. Тому жодне наведене висловлювання з постанов ВС не спростовує висновків суду першої інстанції в цій справі.

Всі викладені у скарзі обставини були предметом перевірки суду першої інстанції та їм надано належну правильну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія визнає апеляційну скаргу необґрунтованою, тому у відповідності до приписів ст. 375 ЦПК України залишає її без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін. 

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 лютого 2021 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лишеу випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 02 серпня 2021 року.

Головуючий:                                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                                         Гончар М.С.

                               Подліянова Г.С.