ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2021                               місто Дніпро                               Справа №  904/6976/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач), 
суддів Кощеєва І.М., Чус О.В., 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської  області від 07.07.2021 (повний текст складений 07.07.2021, суддя Фещенко Ю.В.) у справі №904/6976/20 
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро 
до ОСОБА_1, с. Дніпровокам`янка, Верхньодніпровський район, Дніпропетровська область 
про стягнення 42 033,24 грн., - 

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області  з позовом про стягнення (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду) з ОСОБА_1 на свою користь 17 389,82 грн. заборгованості, 1 464,98 грн. пені,  23 178,44 грн. неустойки.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі №904/6976/20 позов задоволено частково; з   ОСОБА_1 стягнуто на  користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 14 381,48 грн. заборгованості, 1 464,98 грн. пені,  792,45 грн. частину витрат по сплаті судового збору; в решті позовних вимог відмовлено. 
Рішення місцевого господарського суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо сплати орендної плати у період з травня 2019 року по березень 2020 року у сумі 14 381,48 грн. Враховуючи наявність прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати орендної плати у період з травня 2019 по січень 2020 року, місцевий господарський суд визнав обґрунтованими позовні вимоги про стягнення пені за період з 16.06.2019 по 15.08.2020 у сумі 1 464,98 грн. 
Враховуючи, що нежитлове приміщення, яке перебувало у відповідача в користуванні на підставі договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-6780-ОД від 16.05.2019, використовувалось з метою розміщення фізкультурно-спортивного закладу, діяльність якого спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту (проведення занять з кікбоксингу); вказана діяльність не відноситься до тих видів діяльності, робота яких була дозволена під час карантину, місцевий господарський суд дійшов до висновку,  що відповідач не мав права використовувати об`єкт оренди з моменту встановлення обмежувальних заходів (з 17.03.2020) і, у даному випадку, до моменту повернення майна з оренди за відповідним актом (до 18.05.2020), та був позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність у орендованому приміщення та, відповідно, отримувати прибуток, тому на підставі Закону України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2", Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби Covid-19", постанови  Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 №611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" позовні вимоги в частині стягнення основного боргу (орендної плати за період користування орендованим майном в період з 17.03.2020 по 18.05.2020) в сумі        3 008,34 грн. задоволенню не підлягають. 
Також місцевий господарський суд дійшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджується направлення відповідачу листів №18-02-01260 від 18.02.2016 та        №18-02-07406 від 18.12.2019 (наданий позивачем фіскальний чек, не є належним доказом направлення такого листа); під час розгляду справи судом відповідач посилався на неотримання будь-яких листів від позивача щодо відмови від договору; позивачем не доведено факт розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності №12/02-6780-ОД від 16.05.2019, отже нарахування неустойки у розмірі подвійної орендної плати за період використання державного майна з 15.01.2020 по 18.05.2020 у відповідності до норм частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, в сумі 23 178,44 грн. є неправомірним, оскільки, як було встановлено судом вище, у вказаний період  з 15.01.2020 по 18.05.2020 договір №12/02-6780-ОД від 16.05.2019 продовжував діяти.  
Не погодившись із рішенням місцевого господарського суду, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі №904/6976/20, ухвалити нове рішення, яким у позовні вимоги задовольнити повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з 17.03.2020 по 18.05.2020 з посиланням на Закон України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2" з огляду на те, що спірний договір оренди припинився ще в січні 2020 року до початку дії карантину у зв`язку з відмовою позивача від договору. Крім того, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо державної підтримки сфери культури, креативних індустрій, туризму, малого та середнього бізнесу у зв`язку з дією обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19", який набрав чинності 16.07.2020, пункт 14 розділу Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України викладено в новій редакції щодо можливості зменшення орендної плати протягом часу, коли майно не могло використовуватись через обмеження чи заборони за вимогою наймача, однак такої вимоги на адресу позивача (апелянта) не надходило. 
Також апелянт не погоджується із висновком місцевого господарського суду про недоведеність позивачем направлення відмови від договору та, відповідно, відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки. Апелянт зазначає, що на підтвердження доказів направлення відмови від договору надав до матеріалів справи список поштових відправлень разом із поштовим реєстром, в якому зазначено номер та дату листа, який направляється. Поштове повідомлення про вручення листа було знайдено на Центральному відділенні поштового зв`язку Дніпро Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" вже після прийнятого місцевим господарським судом рішення, тому не змогло надати раніше, однак з поштового повідомлення вбачається, що лист про відмову від договору вручено відповідачу 18.01.2020. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 (колегією суддів: головуючий Орєшкіна Е.В. (доповідач), судді: Кощеєв І.М., Чус О.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської  області від 07.07.2021 у справі №904/6976/20, розгляд скарги призначений у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження. 
ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу не надав, про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення копії ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 02.08.2021 у справі №904/6976/20 на електронну адресу          tiger-vdn@ukr.net.
Відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (частина 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України)
Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апелянтом не наведено конкретних обставин справи, які  перешкоджали б розгляду апеляційної скарги, апеляційний господарський суд здійснює перегляд оскаржуваного рішення суду першої інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків місцевого господарського суду, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Як встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 16.05.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізький та Кіровоградській областях (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6780-ОД, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлове вбудоване приміщення (далі - майно) загальною площею 362,12 кв. м (корисна площа - 274,9 кв. м та площа загального користування - 87,22 кв.м), розташоване за адресою: 51600, Дніпропетровська область, Верхньодніпровський район, м. Верхньодніпровськ, вулиця Дедишка, 1, що перебуває на балансі Верхньодніпровського коледжу Дніпровського державного аграрно-економічного університету (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 28.02.2019 і становить за незалежною оцінкою 626 468,00 грн. (без урахування ПДВ). Майно передається в оренду з метою розміщення фізкультурно-спортивних закладів, діяльність яких спрямована на організацію та проведення занять різними видами спорту (проведення занять з кікбоксингу), погодинно згідно графіку (погодинне використання). Використання державного майна не за призначенням забороняється.
Відповідно до пункту 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами договору  та акта приймання - передавання майна. 
На виконання умов договору, 16.05.2019 орендодавцем передано, а орендарем прийнято об`єкт оренди - нежитлове вбудоване приміщення загальною площею 362,12 кв.м., вартість якого, згідно з незалежною оцінкою станом на 28.02.2019 становила 626 468,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі в оренду нерухомого майна - площею 362,12 кв.м., що знаходиться на балансі Верхньодніпровського коледжу Дніпровського державного аграрно-економічного університету за адресою: м.    Верхньодніпровськ, вулиця Дедишка, 1.
У пунктах 3.1., 3.2. договору сторони визначили, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №786 від 04.10.1995 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку) / за результатами конкурсу на право оренди майна, становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2019 року у розмірі           2 803,66 грн. Розмір орендної плати за перший місяць оренди травень 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за березень, квітень, травень місяць 2019 року. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до пункту 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. 
Згідно з умовами пункту 3.6. договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря протягом дії договору, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.
У пунктах 10.1., 10.4 договору сторони визначили, що договір  укладено строком на 1 рік, що діє з 16.05.2019 по 15.05.2020 включно. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміну його умов після закінчення строку його дії протягом одного місяця, договір уважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Виключення складають договори оренди, по яким відповідно до статті 11 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" необхідно проведення оцінки об`єкта оренди або договори оренди, які потребують внесення змін в істотні умови договору (з урахуванням та/або на підставі змін законодавства України з питань оренди державного майна, матеріалів перевірки, тощо). Зазначені дії оформляються додатковим договором про внесення змін до договору, який є невід`ємною частиною договору.
Матеріалами справи підтверджується, що стосовно відповідача - ОСОБА_1 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1  15.01.2020.
Звертаючись із цим позовом, позивач просить стягнути орендну плату, пеню та неустойку за період фактичного користування орендованим майном, яке було передано в оренду відповідно до договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6780-ОД, укладеного між двома суб`єктами господарської діяльності - Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізький та Кіровоградській областях та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1, тобто спір виник між сторонами - юридичною особою та фізичною особою - підприємцем, тобто із господарської діяльності.  
За змістом статей 51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, статей 202-208 Господарського кодексу України, частини 8 статті 4 Закону України від 15.05.2003 №755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі №910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) та від 25.06.2019 по справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).
Таким чином, належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_1 ; справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. 
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізький та Кіровоградській областях посилається на те, що з червня 2019 року відповідачем стали порушуватися умови договору оренди в частині повного та своєчасного внесення орендної плати на користь орендодавця, враховуючи систематичне порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного внесення орендної плати, ним було направлено на адресу відповідача лист про відмову від договору №18-02-07406 від 18.12.2019, у зв`язку з чим, позивач вважає, що договір є розірваним 15.01.2020.
Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_1  на користь Регіонального відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізький та Кіровоградській областях 17 389,82 грн. орендної плати, яка підлягала сплаті за період з травня 2019 року по травень 2020 року за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6780-ОД від 16.05.2019, 1 464,98 грн. пені за період з 16.06.2019 по 15.08.2020, 23 178,44 грн. неустойки, заявлена на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, за час незаконного використання державного майна в період з січня 2020  року (за 13 днів) по травень 2020 року (за 18 днів). 
Частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. 
Відповідно до частини 1 статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець (позивач у справі) передає або зобов`язується передати наймачеві (відповідач у справі) майно у користування за плату на певний строк. 
Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За приписами частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. 
В силу вимог частини 1 статті 785, частини 2 статті 795 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізький та Кіровоградській областях посилається  на розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6780-ОД від 16.05.2019, у зв`язку з відмовою орендодавця від договору на підставі частини 2 статті 782 Цивільного кодексу України.
Так, враховуючи систематичне порушення відповідачем умов договору в частині своєчасного внесення орендної плати, Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізький та Кіровоградській областях було направлено на адресу відповідача лист про відмову від договору №18-02-07406 від 18.12.2019, у зв`язку з чим позивач вважає, що договір є розірваним у січні 2020 року.
За приписами пункту 10.7 договору  сторони погоджуються, що цей договір буде достроково розірвано на вимогу орендодавця, якщо орендар не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд. 
Відповідно до статті 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. 
Здійснивши аналіз наявних у справі доказів, місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивачем не надано належних доказів повідомлення відповідача про відмову від договору та зазначив, що:
- список № 8 згрупованих поштових відправлень, на якому мітиться відбиток            АТ "Укрпошта" про прийняття його до відправлення, за висновками місцевого господарського суду, не підтверджує, що за ним позивачем було направлено відповідачу саме лист № 18-02-07406 від 18.12.2019 щодо відмови від договору оренди №18-02-07406 від 18.12.2019, оскільки він не містить всіх реквізитів опису вкладення у поштове відправлення, який міг би належним чином підтвердити вміст поштового відправлення; зазначення в графі "№ відправлення"  18-02-07406, який збігається з номером вказаного вище листа, не є достатнім доказом направлення позивачем саме листа № 18-02-07406 від 18.12.2019 щодо відмови від договору оренди № 18-02-07406 від 18.12.2019;
- список № 814 згрупованих поштових відправлень взагалі не містить будь-яких відміток (відбитку, штампу) щодо його відправлення, а також не містить відомостей щодо змісту відправлення; 
- фіскальний чек ПН 215600426655 від 11.01.2020 без опису вкладення до такого відправлення не є належним доказом направлення, оскільки з його змісту неможливо встановити особу отримувана, його адресу та зміст поштового відправлення.
Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що матеріалами справи не підтверджується направлення відповідачу листа №18-02-01260, оскільки, як було вказано вище, фіскальний чек не є належним доказом направлення такого листа, тому не доведено факт розірвання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6780-ОД від 16.05.2019.
Апелянт не погоджується із таким висновком місцевого господарського суд, посилаючись на те, що на підтвердження доказів направлення відмови від договору надав до матеріалів справи список поштових відправлень разом із поштовим реєстром, в якому зазначено номер та дату листа, який направляється. Поштове повідомлення про вручення листа було знайдено на Центральному відділенні поштового зв`язку Дніпро Дніпропетровської дирекції Акціонерного товариства "Укрпошта" вже після прийнятого місцевим господарським судом рішення, тому його не зміг надати раніше, однак з поштового повідомлення вбачається, що лист про відмову від договору вручено відповідачу 18.01.2020. 
Апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта про те, що список №8 згрупованих поштових відправлень, на якому мітиться відбиток                     АТ "Укрпошта", в якому зазначено про направлення на адресу відповідача листа         №18-02-07406, список №814 згрупованих поштових відправлень та фіскальний чек                 ПН 215600426655 від 11.01.2020 є належними доказами на підтвердження направлення на адресу відповідача саме листа №18-02-07406 від 18.12.2019 про відмову від договору оренди від 16.05.2019 №12/02-6780-ОД (а.с. 14, 104, 105-106, 107). 
Враховуючи приписи пункту 10.7 договору, статті 782 Цивільного кодексу України апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта, що договір оренди від 16.05.2019 №12/02-6780-ОД є розірваним на вимогу орендодавця  у зв`язку із несплатою орендарем орендної плати протягом трьох місяців підряд. 
При цьому апеляційний господарський суд вважає висновки місцевого господарського суду, що належним доказом направлення відмови від договору має бути фіскальний чек та опис вкладення такими, що не відповідають умовами оренди від 16.05.2019 №12/02-6780-ОД.
Позивачем заявлено про стягнення з відповідача на свою користь  17 389,82 грн. орендної плати, яка підлягала сплаті за період з травня 2019 року по травень 2020 року за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-6780-ОД від 16.05.2019, 1 464,98 грн. пені за період з 16.06.2019 по 15.08.202, 23 178,44 грн. неустойки, яка заявлена на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України, за час незаконного використання державного майна в період з січня 2020 року (за 13 днів) по травень 2020 року (за 18 днів).
Матеріалами справи підтверджується, що договір оренди припинив свою дію у січні 2020 року, однак, в порушення пунктів 5.10, 10.10 договору, орендоване майно за актом приймання-передачі балансоутримувачу повернуто лише 18.05.2021.
Відповідно до приписів частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
За змістом статей 762 Цивільного кодексу України та 286 Господарського кодексу України договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України; із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду), тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 дійшов до висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.
Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).
Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).
Правові наслідки порушення умов договору оренди державного майна визначені відповідними нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна", Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.
У питанні відповідальності сторін за невиконання зобов`язань за договором норми статті 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відсилають до інших законодавчих актів України та умов договору. 
Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Отже, відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України, для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.
Положеннями статті 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України визначено загальне поняття штрафних санкцій, яке у господарському судочинстві включає неустойку, штраф, пеню, яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил господарської діяльності, невиконання господарського зобов`язання.
За приписами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною першою статті 230 Господарського кодексу України визначено поняття штрафних санкцій. Ними визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України  виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (частина перша статті 548 Цивільного кодексу України).
Тобто неустойка згідно із частиною другої статті 785 Цивільного кодексу України  розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).
Водночас неустойка за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України  має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Таким чином, передбачені наслідки припинення договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 Цивільного кодексу України). 
Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.
Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785   Цивільного кодексу України , є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України .
Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах (пункт 3.10 договору), проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України  (зокрема, з установленням для наймача   (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.
З урахуванням обставин справи та висновків Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладених в постанові від 19.04.2021 у справі №910/11131/19, апеляційний господарський суд вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 11 595,20 грн. заборгованості з орендної плати за період з травня 2019 по січень 2020 року (за 18 днів) та 23 178,44 грн. неустойки за період з січня 2020 року (за 13 днів) по травень 2020 року (за 18 днів). 
Апеляційний господарський суд погоджується із доводами апелянта про безпідставність застосування місцевим господарським судом приписів Закону України "Про соціальну підтримку застрахованих осіб та суб`єктів господарювання на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом Sars-CoV-2" з огляду на те, що спірний договір оренди припинився ще в січні 2020 року до початку дії карантину у зв`язку з відмовою позивача від договору.
При цьому апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта щодо можливого одночасного  стягнення орендної плати (як передбачено умовами договору) та  неустойки у вигляді подвійної орендної плати, нарахованої за прострочення повернення орендованого майна, за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) (як передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України). 
Відповідно до пункту 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України  на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати. 
За прострочення виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за період з травня 2019 року по січень 2020 року, на підставі пункту 3.7 договору, позивач нарахував та заявив про стягнення з відповідача на свою користь 1 464,98 грн. пені  за загальний період прострочення з 16.06.2019 по 15.08.2020. 
Місцевим господарським судом здійснено перевірку розрахунку пені та встановлено, що позивачем розрахунок пені здійснений правильно, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 464,98 грн. пені.  
Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;                          4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд частково погоджується із доводами апелянта про припинення договору оренди та про безпідставність відмови у стягненні 23    178,44 грн. неустойки, однак не погоджується із доводами апелянта про можливість одночасного стягнення орендної плати та неустойки за період після закінчення договору оренди. 
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.  
З огляду на викладене та керуючись ст. 129, ст. 275, ст. 277, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях на рішення Господарського суду Дніпропетровської  області від 07.07.2021 у справі №904/6976/20 задовольнити частково.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі №904/6976/20  скасувати в частині відмови у стягненні з   ОСОБА_1 на  користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 23 178,44 грн. неустойки, 1    019,78 грн. судового збору та в частині стягнення з   ОСОБА_1 на  користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 2 786,28 грн. заборгованості з орендної плати.
Прийняти в цій частині нове рішення про стягнення з   ОСОБА_1 на  користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 23 178,44 грн. неустойки, 1    019,78 грн. судового збору та про відмову у стягненні з   ОСОБА_1 на  користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 2 786,28 грн. заборгованості з орендної плати.
В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі №904/6976/20  залишити без змін. 
Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2021 у справі №904/6976/20  в такій редакції:
"Стягнути з ОСОБА_1 на  користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 11 595,20 грн. заборгованості, 1 464,98 грн. пені,  23 178,44 грн. неустойки, 1    812,22 гр. частину витрат по сплаті судового збору.". 
Стягнути з   ОСОБА_1 на  користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 2 718,33 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Видачу наказів відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України на виконання цієї постанови доручити Господарському суду Дніпропетровської області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 
Повна постанова складена  30.09.2021. 

Головуючий суддя                                                                            Е.В. Орєшкіна

Суддя                                                                                                І.М. Кощеєв         

Суддя                                                                                                О.В. Чус