ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 0840/3918/18
адміністративне провадження № К/9901/29944/20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В.,
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л.,
за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,
представників позивача - Литвиненко Н.М., Литвиненко С.І.,
представника відповідача - Воронкової Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Запорізькій області, як відокремлений підрозділ ДПС) на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2020 року у справі за позовом Приватного підприємства «Птахофабрика Прилуцького» до Головного управління ДФС у Запорізькій області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Запорізькій області, як відокремлений підрозділ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ПП «Птахофабрика Прилуцького» (далі - Підприємство) звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 17 травня 2018 року №0007021409, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 12  836  419 грн та за штрафними фінансовими санкціями у розмірі 3  209 104,75 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки відповідно до пункту 240.5 статті 240 ПК України ПП «Птахофабрика Прилуцького» не є платником екологічного податку.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2020 року, позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ГУ ДПС у Запорізькій області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати, а в задоволенні позову відмовити.
У зв`язку з реорганізацією податкового органу та згідно із статтею 52 КАС України, допущено заміну відповідача ГУ ДПС у Запорізькій області на його правонаступника - ГУ ДПС у Запорізькій області, як відокремлений підрозділ ДПС.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та представника відповідача, переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що уповноваженими особами контролюючого органу була проведена документальна позапланова виїзна перевірка Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства з екологічного податку за звітні періоди IV квартал 2014 року, І квартал 2015 року, ІІ квартал 2015 року, III квартал 2015 року, IV квартал 2015 року, І квартал 2016 року, II квартал 2016 року, ІІІ квартал 2016 року, IV квартал 2016 року, І квартал 2017 року, II квартал 2017 року, ІІІ квартал 2017 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт від 26 січня 2018 року №44/08-01-14-09/33210187.
За висновками акту перевірки, позивачем порушено вимоги пункту 246.3 статті 246 ПК України, в результаті чого занижено екологічний податок в періоді, що перевірявся, на загальну суму 16 361 247,27 грн, у тому числі:
- за 2014 рік - 1 791 305,92 грн: IV квартал 2014 року - 1 791 305,92 грн;
- за 2015 рік - 5 352 348,57 грн: І квартал 2015 року - 733 521,86 грн; ІІ квартал 2015 року - 953 303,88 грн; ІІІ квартал 2015 року - 1 070 469,72 грн; IV квартал 2015 року - 1 595 053,14 грн;
- за 2016 рік - 5 641 043,76 грн; І квартал 2016 року - 2 240 223,12 грн; II квартал 2016 року - 1 130 233,05 грн; ІІІ квартал 2016 року -1 133 606,88 грн; IV квартал 2016 року - 1 136 980,71 грн;
- за І-ІІІ квартали 2017 року - 3 576 549,02 грн: І квартал 2017 року- 1 237 905,40 грн; ІІ квартал 2017 року - 1 182 736,23 грн; ІІІ квартал 2017 року - 1 155 907,39 грн.
Позивач подавав заперечення на акт перевірки, за результатами розгляду яких висновки акту залишено без змін.
На підставі акту перевірки від 26 січня 2018 року №44/08-01-14-09/33210187 податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2018 року №0007021409, яким Підприємству збільшено суму грошового зобов`язання з екологічного податку у розмірі 12 836 419 грн та нараховано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 3 209 104,75 грн, на загальну суму 16 045 523,75 грн.
За наслідками розгляду скарги платника податків, ДФС України прийнято рішення, відповідно до якого скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2018 року №0007021409 - без змін.
Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 17 травня 2018 року №0007021409 протиправним, звернувся до суду з позовом про його скасування.
Задовольнивши позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивач не є платником екологічного податку за розміщення відходів (пташиного посліду) у перевіряємому періоді, а отже йому безпідставно донараховано податкові зобов`язання з екологічного податку та застосовано штрафні санкції оскарженим податковим повідомленням-рішенням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.
Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, податковим органом в акті перевірки зроблено висновки про порушення позивачем пункту 246.3 статті 246 ПК України у зв`язку з тим, що пташиний послід є відходом, а оскільки його клас небезпечності не встановлено, то повинна застосовуватись ставка податку встановлена за розміщення відходів І класу небезпечності. Пташиний послід не є вторинною сировиною, а є відходом, у розумінні положень Закону України «Про відходи», а тому не підпадає під визначення пункту 240.5 статті 240 ПК України. За висновками відповідача, позивачем занижено податкові зобов`язання з екологічного податку за розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об`єктах на загальну суму 16 361 247,27 грн.
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПП «Птахофабрика Прилуцького» зареєстроване як юридична особа 01 жовтня 2004 року, види діяльності якого є: 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур, насіння олійних культур; 01.47 розведення свійської птиці; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 46.23 Оптова торгівля живими тваринами; 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами.
Відповідно до абзацу 2 статті 1 Закон України від 5 березня 1998 року №187/98-ВР «Про відходи» (далі - Закон №187/98-ВР), відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення.
Відповідно до абзацу 6 частини першої статті 1 Закону №187/98-ВР, зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах (до їх утилізації чи видалення).
Розміщенням відходів є зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах. Відведеними місцями чи об`єктами є місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки, тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.
Відповідно до абзацу 6 частини 1 статті 1 Закону №187/98-ВР, зберігання відходів - тимчасове розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи об`єктах (до їх утилізації чи видалення).
В результаті господарської діяльності у ПП «Птахофабрика Прилуцького» утворюється побічний продукт тваринного походження пташиний послід.
Пташиний послід обліковується на підприємстві на рахунку №209 «Інші матеріали», згідно актів використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин, у 2017 році пташиний послід внесено як органічні добрива на власні землі загальною площею 285 га.
Тобто, актом перевірки встановлено факт використання позивачем пташиного посліду як вторинної сировини у власній господарській діяльності.
Позивачем до матеріалів справи надано рішення Виконавчого комітету Димитрівської сільської ради Оріхівского району Запорізької області від 22 червня 2012 року №18, відповідно до якого ПП «Птахофабрика Прилуцького» має у власності послідосховище площею 1,9га.
Таким чином судами попередніх інстанцій встановлено, що пташиний послід розміщується на території Підприємства і використовується останнім як вторинна сировина.
Пунктом 240.5 статті 240 ПК України визначено, що не є платниками податку за розміщення відходів суб`єкти господарювання, які розміщують на власних територіях (об`єктах) виключно відходи як вторинну сировину.
Розміщення відходів постійне (остаточне) перебування або захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах (місцях розміщення відходів, сховищах, полігонах, комплексах, спорудах, ділянках надр тощо), на використання яких отримано дозволи уповноважених органів (підпункт 14.1.223 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).
Відведені місця чи об`єкти місця чи об`єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами (абзац шістнадцятий статті 1 Закону № 187/98-ВР).
За вказаного правового регулювання, платниками екологічного податку за розміщення відходів є лише ті суб`єкти господарювання, що розміщують їх у спеціально відведених для цього місцях чи об`єктах, на використання яких отримано відповідний дозвіл спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2019 року (справа №808/9526/14) та від 12 червня 2018 року (справа №809/964/17).
Відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивач зберігає відходи у спеціально відведеному місці, на використання якого отримано дозвіл уповноваженого центрального органу виконавчої влади у сфері поводження з відходами. Навпаки, в акті перевірки відображено, що таких дозволів позивач не отримував, ним не розроблені спеціальні паспорти на місця чи об`єкти зберігання або видалення відходів, в яких зазначається найменування та код відходів.
З урахуванням наведеного, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що Підприємство не є платником екологічного податку за розміщення відходів (пташиного посліду) у перевіряємому періоді, а отже йому безпідставно донараховано податкові зобов`язання з екологічного податку та застосовано штрафні санкції оскарженим податковим повідомленням-рішенням.
Керуючись статтями 3, 344, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області (правонаступником якого є Головне управління ДПС у Запорізькій області, як відокремлений підрозділ ДПС) залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 8 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 27 вересня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                                                О.В.Білоус
Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська
                                                                                                    І.Л.Желтобрюх