ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" серпня 2021 р.                                                                   Справа №914/770/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії
головуючого – судді  -  О.Л. Мирутенко 
суддів                           -  М.Б. Желік
                                     - Р.І. Марко
секретаря судового засідання: Н. Олійник 

Розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Святко”
на рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2021
у справі № 914/770/21
за позовом:  Львівського комунального підприємства “Старий Львів”, м. Львів
до відповідача:  Товариства з обмеженою відповідальністю “Святко”, м. Львів
про  стягнення 19 014,37 грн.

ВСТАНОВИВ :
Рішенням Господарського суду Львівської області від 31.05.2021, суддя Щигельська О.І., позов Львівського комунального підприємства “Старий Львів” було задоволено частково.  Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Святко» на користь Львівського комунального підприємства «Старий Львів» 17403,81 грн заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком та 2077 грн судового збору.  В задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
  З даним рішенням не погодилося ТзОВ “Святко” і оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що воно винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вважає, що судом порушено ст..ст. 6, 8, 10, 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Львівське комунальне підприємство “Старий Львів” подало відзив на апеляційну скаргу в якому просило відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 справу №914/770/21 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, Кордюк Г.Т., Кравчук Н.М.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 було відкрито апеляційне провадження в даній справі, витребувано з Господарського суду Львівської області матеріали справи та надано позивачеві у спорі строк до 21.07.2021 для подання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу. Роз`яснено сторонам, що апеляційна скарга буде розглянута  в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 було призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 16.08.2021.
Розпорядженням керівника апарату Західного апеляційного господарського суду №534 від 16.08.2021 у зв`язку із відпутскою суддів-членів колегії Кордюк Г.Т., Кравчук Н.М. було призначено автоматизовану заміну складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги у справі №914/770/21. 
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 справу №914/770/21 було передано на розгляд колегії суддів у складі: Мирутенко О.Л. – головуючий суддя, Марко Р.І., Желік М.Б.
Розгляд справи розпочався спочатку. 
За приписами ч. 13  ст. 8 ГПК України  розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 270 ГПК України,  апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2021 у справі №914/770/21 - без змін, враховуючи наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, Львівське комунальне підприємство  «Старий Львів» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Святко» про стягнення 19014,37 грн заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком.
Позивач посилається на ту обставину, що 04.09.2019 між Львівським комунальним підприємством «Старий Львів» (управитель) та співвласниками багатоквартирного будинку за адресою м. Львів, вул. Друкарська, 4, укладено договір №058 про надання послуги з управління багатоквартирним будинком (надалі - договір).
Відповідно до п. 1.1. договору управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком (далі - послуга з управління), що розташований за адресою м. Львів, вул. Друкарська, 4 (далі - будинок), а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору.
Список співвласників (мешканців, орендарів тощо) і площа квартир та приміщень, що перебувають у їх власності (користуванні), станом на дату укладення договору, зазначаються у додатку 1 до договору за наявними у сторін даними (п. 1.2. договору).
Згідно з п. 3.1. договору ціна послуги з управління, на дату укладення договору, становить 2,85грн. (в т.ч. податок на додану вартість 0,43грн.) за 1 кв. м. загальної площі житлового та/або нежитлового приміщення у будинку та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 2,16 грн. (без ПДВ) з урахуванням ПДВ  2,59 грн. відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 3 до цього договору, винагороду управителю в розмірі 10% від витрат на утримання будинку, що на дату укладення договору становить 0,26 грн., з ПДВ на місяць.
Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. За бажанням співвласника оплата послуги з управління може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів. У випадку зміни вартості складових тарифу на послуги по управлінню будинком, а саме зміни мінімальної заробітної плати та розміру прожиткового мінімуму, індексації, встановленого на державному рівні із змінами та доповненнями передбаченими законодавством, відповідно змінюється й вартість таких послуг, при цьому змінена вартість послуг відображається в рахунках (квитанціях, повідомленнях про сплату послуг) і додаткові угоди до договору не укладаються (п. п. 3.2.-3.3. договору).
Позивач вказав, що споживачем наданих за договором послуг, згідно п.2.1 договору та додатку 1 до нього є ТзОВ «Святко» (відповідач по справі), яке зареєстровано по вул.  Друкарська, 4, м. Львів, користується в зазначеному будинку нежитловими приміщеннями площею 321,4 м.  кв. та наданими позивачем житлово-комунальними послугами з управління будинком.
За період з 09.2019 по 03.2021 відповідач заборгував перед позивачем  19014,37 грн.
У зв`язку з тим, що відповідачем вказана заборгованість не оплачена ЛКП «Старий Львів» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення 19014,37 грн. заборгованості з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до ч. 1  ст. 901 Цивільного Кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ч. 1  ст. 193 Господарського кодексу України  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2  ст. 193 Господарського кодексу України,  визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
За приписами ч. 1  ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені  Законом України "Про житлово-комунальні послуги".
Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Відповідно до  ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 ч. 1  ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"  встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що Львівське комунальне підприємство «Старий Львів», в особі директора Білоуса Олега Ігоровича, який діє на підставі статуту ЛКП «Старий Львів», затвердженого розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №  245 від 25.06.2015. з однієї сторони, та співвласники багатоквартирного будинку за адресою м. Львів, вул. Друкарська, 4 в особі Козака Ореста Володимировича який діє на підставі рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку № 4 по вул. Друкарській м. Львова, від 20.02.2019 з іншої сторони уклали договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.
Відповідно до ч. 11  ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»  - рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення.
Частиною 5 ст. 11 Закону визначено - якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
Законодавством не передбачена можливість звільнення співвласника від виконання зобов`язань за договором у випадку не прийняття ним участі у зборах співвласників багатоквартирного будинку, більшістю яких затверджені умови договору, та у випадку неотримання ним примірника договору та/або будь якої інформації по договору.
Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком №58 від 04.09.2019 та Протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку від 20.02.2019 в установленому законом порядку не визнані не чинними, а тому твердження відповідача-апелянта про спірність і недоведеність належними допустимими доказами факту прийняття рішення співвласниками багатоквартирного будинку про затвердження умов договору суд першої інстанції обгрунтовано відхилив.
У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі, відповідач-апелянт вказує, що відповідно до приписів п. 43  постанови Кабінету Міністрів України № 712 від 05.09.2018 року «Про затвердження Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком та Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком»  управитель зобов`язаний: надавати співвласникам без додаткової оплати інформацію про ціну послуги з управління, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни, норми споживання та порядок її надання, а також про її споживчі властивості. Але за період дії договору визначена законодавством інформація про обсяги, види, ціну, вартість місячного платежу, структури ціни та норми споживання до відома відповідача не надходило.
Однак відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що послуги з управління будинком не надавались, так само як і того, що він звертався до позивача з заявою про отримання інформації передбаченої договором чи законом і йому було відмовлено.
Відповідно до додатку №1 до вказаного договору вбачається, що ТзОВ «Святко» яке зареєстровано по вул. Друкарська, 4, м. Львів є користувачем наданих позивачем послуг та користується в зазначеному будинку нежитловими приміщеннями площею 321,4 м.кв.
Як зазначено позивачем, за період з 09.2019 по 03.2021 борг відповідача становить 19014,37 гривень.
Відповідно до п. 5 ч. 3  ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Статтею 322 Цивільного кодексу України  визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2  ст. 382 ЦК України  встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у  ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", є такі: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата спожитих житлово-комунальних послуг.
У відповідності до змісту ч. 3 ст.  6, ч. 1 ст.  630 ЦК України, ст.ст. 19-21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.
Статтею 525 ЦК України  передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивач відповідно до умов договору №058 фактично здійснював управління вказаним житловим будинком та ніс витрати з його утримання, а відповідач, як користувач нежитлового приміщення у будинку, не відмовився від житлово-комунальних послуг, отримував їх і не оплачував їх вартість, доказів зворотнього ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не подано.
Згідно з п. 3.1. договору ціна послуги з управління, на дату укладення договору, становить 2,85 грн (в т.ч. податок на додану вартість 0,43 грн) за 1 кв. м. загальної площі житлового та/або нежитлового приміщення у будинку та включає витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 2,16 грн (без ПДВ) з урахуванням ПДВ  2,59 грн відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 3 до цього договору, винагороду управителю в розмірі 10% від витрат на утримання будинку, що на дату укладення договору становить 0,26 грн, з ПДВ на місяць.
Судом першої інстанції досконально перевірено наведений у матеріалах справи розрахунок заборгованості по оплаті експлуатаційних витрат (житлово-комунальних послуг) з утримання будинку по нежитлових підвальних приміщеннях площею 321,4 кв. м., 1-го поверху будинку № 4 по вул. Друкарська, м. Львів. Провівши перерахунок, враховуючи ціну послуги з управління, площу нежитлових приміщень якими користується відповідач та період заборгованості суд першої інстанції обгрунтовано встановив, що до стягнення з відповідача підлягає сума заборгованості  в розмірі 17403,81 грн.
Щодо твердження відповідача-апелянта про те, що ухвалою суду від 31.03.2021 про відкриття провадження у справі судом були порушені права сторони процесу, визначені ч. 4  ст. 250 ГПК України, зокрема в  резолютивній частині ухвали суду не передбачено право сторони відповідача про подання заяви проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що на думку відповідача унеможливлює надати суду свої обґрунтовані заперечення як щодо самого позову, так і щодо визначення порядку позовного провадження, то судом першої інстанції було вірно зазначено, що відповідно до положень  ст. 250 ГПК України  якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості  заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Однак, як вбачається з матеріалів справи та поданого відповідачем відзиву на позовну заяву, відповідачу були відомі його процесуальні права щодо подання такої заяви, проте заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження ним не було подано.
Статтею 13 ГПК України  визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.
У відповідності з п. 4 ч. 3  ст. 129 Конституції України  та ч. 1  ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до  ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)  письмовими,  речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі  ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до  ст.76 ГПК України  належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до  ст.77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.79 ГПК України). Стандарт доказування «вірогідності доказів», який на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. На суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Вказаної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 21 серпня 2020 року у справі №  904/2357/20.
У відповідності до ч. ч. 1,2  ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За таких обставин справи, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження позовних вимог в частині стягнення 17403,81грн. боргу. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Що ж стосується твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм ст.ст. 6, 8, 10, 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», то колегія суддів їх відхиляє як безпідставні та такі, що спростовані матеріалами справи. 
З огляду на викладене, колегія Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2021 року у справі №914/770/21 винесене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України Західний апеляційний господарський суд 

Постановив:
Рішення Господарського суду Львівської області від 31.05.2021 року у справі №914/770/21 залишити без змін. 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Святко” залишити без задоволення.
Постанова Західного апеляційного господарського суду від 16.08.2021 у справі №914/770/21 оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий-суддя                                                                                  О.Л. Мирутенко   

Судді:                                                                                                  М.Б. Желік 

                                                                                                                             Р.І. Марко

“Повний текст постанови виготовлено 18.08.2021”