ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 599/890/21	Головуючий у 1-й інстанції Іваницький О.Р. 	
Провадження № 33/817/474/21 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст. 164 КУпАП   	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю:  
розглянувши справу про адміністративне правопорушенняза апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 травня 2021 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним за ч.1 ст.164 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в користь держави в розмірі 17 000 грн.
Як визнав суд, ОСОБА_1 27 квітня 2021 року о 12 год. 15 хв на 35 км а/д М -09, автомобілем «ДАФ» д.н.з. НОМЕР_1 на підставі ТТН №270421/3 від 27 квітня 2021 року, надавав послуги із перевезення вантажу ТзОВ «Агросем» без державної реєстрації, як суб`єкта господарювання, чим порушив вимоги ч. 2 ст.19 Господарського Кодексу України, ч.1 ст. 164 КУпАП . 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає постанову Зборівського районного суду від 21 травня 2021 року незаконною та необгрунтованою і такою, що винесена без дотримання чинного законодавства, а тому просить її скасувати та закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
Вказує, що не є зареєстрованим, як суб`єкт господарської діяльності та не займається нею.
Звертає увагу на те, що працює на посаді водія транспортного засобу ДАФ НОМЕР_1 у приватному підприємстві "Трал Агро Транс" (код ЄДРПОУ 42609059), про що свідчить наказ (розпорядження) № 28 від 16.03.2021 року.
Стверджує, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини, що свідчать про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КУпАП та обставини, які мають значення для правильного розгляду справи.
Одночасно просить поновити строк на апеляційне оскарження як такий, що пропущений з поважних причин. Вказує, що участі у розгляді справи не приймав, а постанову суду першої інстанції отримав 14 липня 2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення постанови наявне у матеріалах справи.

Апелянт ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи апеляційним судом, у судове засідання не з`явився, що відповідно до приписів ст.294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи без його участі.

       Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.        
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як слідує з матеріалів провадження, справа розглянута судом першої інстанції без участі ОСОБА_1 , як особи, яка притягувалась до адмінстративної відповідальності.
Відповідно до ст.285 КУпАП копія постанови по справі про адміністративне правопорушення протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі. 
Як вбачається з матеріалів справи, копію постанови Зборівського районного суду від 21.05.2021 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, він отримав 14.07.2021 року, про що свідчить повідомлення про вручення, наявна в матеріалах справи. (а.с. 19)
Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 26.07.2021 року
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено ОСОБА_1 з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення, як визначено ст.245 КупАП, є своєчасне всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. 
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, з урахуванням вимог ст.252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Цих вимог закону суд першої інстанції, розглядаючи матеріали про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , не дотримався.
За змістом ч. 1 ст.164 КУпАП відповідальність за цією нормою закону настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а так само без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
       Об`єктивна сторона вказаного правопорушення полягає у діяльності, що містить ознаки господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності, або здійсненні без одержання ліцензії видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.
       Згідно ст.3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
       Згідно ст.42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
       У постанові Пленуму ВСУ від 25.04.2003 року №2 "Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності" Верховний Суд України роз`яснив, що під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
       Згідно зі ст.20 ч.1 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 року №222-VIII, за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування посадові особи суб`єктів господарювання несуть адміністративну відповідальність, передбачену Кодексом України про адміністративну відповідальність.
Оскільки норма ст.164 КУпАП є бланкетною, то в протоколі про адміністративне правопорушення обов`язково повинна бути вказівка на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність, в даному випадку - Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" від 02.03.2015 року №222-VIII.
       
       Проте, як слідує із матеріалів справи, в протоколі про адміністративне правопорушення № 0003600 від 27.04.2021 року, на підставі якого місцевим судом проводився розгляд справи про адміністративне правопорушення, відсутня вказівка на норму спеціального закону, за порушення якої настає відповідальність; не конкретизовано обставини вчинення адміністративного правопорушення; не відображена систематичність дій ОСОБА_1 по здійсненню господарської діяльності, що є обов`язковою ознакою вищевказаного адміністративного правопорушення, а також відсутня інформація щодо вартісного характеру наданих ним послуг, що є обов`язковою ознакою господарської діяльності. 
       Натомість, у протоколі про адмінправопорушення вказано про порушення ОСОБА_1 частини 2 ст.2 ГПК України, яка є загальною нормою і визначає, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
       Ці обставини залишились поза увагою суду першої інстанції.
       Тому, даний протокол про адміністративне правопорушення, яким суд першої інстанції обґрунтував наявність в діях ОСОБА_1 складу адмінправопорушення, не може вважатися доказом його вини в контексті положень ст.251 КУпАП.

       З урахуванням наведеного, вважаю, що висновки суду першої інстанції, в силу неповноти проведеного судового розгляду, містять істотні суперечності щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП, за якою його Зборівським районним судом Тернопільської області притягнуто до адміністративної відповідальності.
За змістом ст.62 Конституції України обвинувачення особі не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. 

       Враховуючи, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б беззаперечно свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення, який розглядався судом першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП. За таких обставин, провадження у справі відносно ОСОБА_1 слід закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП.

       На підставі наведеного, керуючись ст.294 КУпАП, - 

п о с т а н о в и в:

       Поновити ОСОБА_1 строк на купеляційне оскарження постанови Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 травня 2021 року.
       Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Зборівського районного суду Тернопільської області від 21 травня 2021року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП - скасувати.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.164 КУпАП - закрити на підставі п. 1 ст.247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення 
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя