ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/32922/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Федорчук А.Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 серпня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді          Оксененка О.М.,
суддів:          Лічевецького І.О.,
 Мельничука В.П.,
При секретарі:                                 Кузьмінської К.В.,

За участю представника позивача:     Сулима О.О.,
представника відповідача:                   Кошарської А.Ю.,

     розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413;
- визнати протиправною та скасувати податкову вимогу №60734-13 від 28 грудня 2020 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення про опис майна у податкову заставу №60734-13 від 28 грудня 2020 року.
Позов обґрунтовано тим, що при проведенні камеральної перевірки контролюючий орган вийшов за межі предмета перевірки, самостійно визначивши за її наслідками недостовірність показників уточнюючої декларації. 
Крім того, грошові зобов`язання, нараховані на підставі податкового повідомлення-рішення, про які йдеться у вимозі, є неузгодженими та не можуть вважатися податковим боргом у розумінні вимог Податкового кодексу України.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року позовні вимоги - задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 27 листопада 2020 року №81110413.
Визнано протиправними податкову вимогу Головного управління ДПС у місті Києві від 28 грудня 2020 року №60734-13 та рішення про опис майна у податкову заставу №60734-13 від 28 грудня 2020 року. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що податковий орган проводити камеральні перевірки податкових декларацій та уточнюючих розрахунків, а відтак відсутня необхідність для призначення документальної перевірки у зв`язку з тим, що камеральна перевірка проводилась на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що на момент винесення податкової вимоги від 28.12.2020 №60734-13 та на момент прийняття рішення про опис майна у податкову заставу від 28.12.2020 №60734-13 за позивачем рахувалась податкова заборгованість, відтак податковим органом правомірно було направлено податкову вимогу та рішення про опис майна з метою забезпечення позивачем сплати грошових зобов`язань, які набули статусу узгодженого боргу.
Також апелянт просить здійснити заміну відповідача - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (код ЄДРПОУ 43141267) на Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 19.06.2019 №537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління ДФС у місті Києві, водночас Головне управління ДФС у місті Києві реорганізоване шляхом приєднання до Головного управління ДПС у місті Києві.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2018 №1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу (пункт 1). Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби (пункт 2).
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 ліквідовано юридичні особи публічного права - територіальні органи Державної податкової служби, зокрема Головне управління ДПС у місті Києві.
Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 №529 утворено як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України - Головне управління ДПС у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
У відповідності до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
З огляду на вказане, колегія суддів вважає зазначене клопотання таким, що підлягає задоволенню, тому слід замінити сторону - Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві (код ЄДРПОУ 43141267) на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
У відзиві на апеляційну скаргу позивачем зазначено про те, що за наслідками проведення камеральної перевірки відповідачем у Акті перевірки не встановлено жодних зауважень щодо питань, які відносяться саме до предмету камеральної перевірки.
Крім того, апеляційна скарга не містить обґрунтувань підстав рішення відповідача щодо визначення податкових зобов`язань позивача згідно рядку №26 замість суми податку на прибуток, яка зазначена в рядку №19 уточнюючої декларації.
З огляду на вказане, позивач не мав права застосовувати до позивача будь-які штрафні санкції.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 28 жовтня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України проведено камеральну перевірку податкової уточнюючої декларації з податку на прибуток за 2019 рік до звітної податкової декларації з податку на прибуток за 2019 рік платника податку на прибуток Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна», за результатами якої складено відповідний Акт перевірки №1413/26-15-04-13-21 від 28 жовтня 2020 року.
Висновки акта перевірки ґрунтуються на тому, що при поданні уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток на 2019 рік (від 29 вересня 2020 року №9335875683) платником допущено порушення вимог пункту 48.1 статті 48 Податкового кодексу України та вимоги наказу Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року №897, з огляду на наступне.
Так, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» подано декларацію за 2019 рік №9333485646 від 04 лютого 2020 року, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі - 2 607 473 грн. 
У подальшому, 29 вересня 2020 року позивачем подана уточнююча декларація за 2019 рік №9335875683, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі 500 836 грн. тобто, податок на прибуток, який підлягає нарахуванню відповідно до уточнюючої декларації за 2019 рік збільшується на 3   108 309 грн. 
При цьому, на думку контролюючого органу, підприємством не заповнено рядок 26 уточнюючої декларації в розмірі 3 108 309 грн. (збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється (позитивне (від`ємне) значення (рядок 19 - рядок 19 Податкового декларації з податку на прибуток підприємств, яка уточнюється) або рядок 26 таблиці 2 додатка ВП до рядків 26-29,31-33 податкової декларації з податку на прибуток підприємств. 
Таким чином, сума податку на прибуток, яка підлягає нарахуванню згідно уточнюючої декларації за 2019 рік від 29 вересня 2020 року №9335875683 повинна скласти 3   108 309 грн.
На підставі вказаних висновків акта перевірки контролюючим органом прийнято 27 листопада 2020 року податкове повідомлення-рішення №81110413, яким Товариству з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 3 885 386 грн, з яких 3 108 309 грн за основним зобов`язанням, 777 077 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.
Крім того, 28 грудня 2020 року відповідачем сформовано податкову вимогу №60734-13, відповідно до якої сума податкового боргу складається з штрафних санкцій у сумі 777 077 грн. та пені в розмірі 49 051,67 грн.
Також, 28 грудня 2020 року контролюючим органом прийнято рішення про опис майна у податкову заставу №60734-13, згідно якого здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) позивача.
Вважаючи вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у контролюючого органу не було законодавчо визначених підстав для визначення суми податкових зобов`язань позивача за результатами проведення камеральної перевірки та застосування штрафу на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, тому наявні підстави для скасування спірного податкового повідомлення-рішення як протиправного.
Враховуючи, що станом на 28 грудня 2020 року податкове зобов`язання, визначене на підставі податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413, не набуло статусу узгодженого, тобто не було податковим боргом відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України, тому наявні підстави для визнання протиправним податкової вимоги №60734-13 від 28 грудня 2020 року.
Відтак, з огляду на відкликання податкової вимоги про визначення податкового зобов`язання на суму 826 128,67 грн., слід скасувати оскаржуване рішення про опис майна у податкову заставу як протиправного.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
Згідно п.п.20.1.4 п.20.1. ст.20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
За правилами пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 ПК України (у редакції чинній на момент проведення камеральної перевірки), камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Предметом камеральної перевірки також може бути своєчасність подання податкових декларацій (розрахунків) та/або своєчасність реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних, акцизних накладних та/або розрахунків коригування до акцизних накладних у Єдиному реєстрі акцизних накладних, виправлення помилок у податкових накладних та/або своєчасність сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання виключно на підставі даних, що зберігаються (опрацьовуються) у відповідних інформаційних базах.
Відтак, податковий орган наділений правом проводити перевірки, одним із різновидів яких є камеральні перевірки.
У відповідності до п.п. 76.1 та 76.2 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 цього Кодексу.
Таким чином, предметом камеральної перевірки є правильність відображення (з методологічної та арифметичної точок зору) показників, необхідних для обчислення бази оподаткування, проте достовірність цих показників, перевіряється шляхом комплексного дослідження в ході документальної перевірки: податкових декларацій, фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку та первинних документів.
При цьому, нормами пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Тобто, камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об`єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.
Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності подання платником податкової звітності, перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).
З аналізу вищевикладеного вбачається, що камеральна перевірка за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства, предмет якої передбачає проведення контролюючим органом арифметичного та логічного контролю правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків; правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; логічний зв`язок та узгодженість відповідних показників поточного періоду та їх зіставлення з показниками попередніх періодів).
Також під час камеральної перевірки може бути перевірена своєчасність: подання податкових декларацій (розрахунків); реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у ЄРПН, акцизних накладних та/або розрахунків до них у Єдиному реєстрі акцизних накладних; виправлення помилок у податкових накладних; сплати узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання.
Інші обставини, які впливають на своєчасність, достовірність, повноту нарахування і сплати податків, є предметом перевірки контролюючим органом під час здійснення документальних перевірок в порядку, передбаченому статями 77, 78 ПК України.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 №640/18801/18.
Враховуючи, що під час проведення камеральної перевірки відповідач здійснив перевірку достовірності нарахування та декларування позивачем в уточнюючій декларації показника податку на прибуток та провів розрахунок несплачених податкових зобов`язань, вказане свідчить про відсутність законодавчо визначених підстав для визначення суми податкових зобов`язань позивача за результатами проведення саме камеральної перевірки.
Як свідчать матеріали справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» подано декларацію за 2019 рік №9333485646 від 04 лютого 2020 року, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі - 2 607 473,00 грн.
У свою чергу, порядок внесення змін до податкової звітності визначено вимогами статті 50 Податкового кодексу України.
Так, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку (пункт 50.1 статті 50 Податкового кодексу України).
Згідно пункту 50.2 статті 50 Податкового кодексу України платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:
а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;
б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.
Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.
На виконання вказаних вимог законодавства, Товариством з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» 29 вересня 2020 року подана уточнююча декларація за 2019 рік №9335875683, в якій задекларовано податок на прибуток, нарахований за результатами останнього податкового періоду (р.19) в сумі 500 836 грн.
Факт сплати вказаного податку на прибуток за 4 квартал 2019 року в розмірі 500      836,00 грн. підтверджується платіжним дорученням №12324817 від 28 вересня 2020 року.
При цьому, рядок 19 податкової декларації визначає податкові зобов`язання з податку на прибуток, а рядок 26 податкової декларації з податку на прибуток підприємств - відображає показник збільшення (зменшення) податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду, що уточнюється, та не є відображенням суми податкового зобов`язання, яке підлягає сплаті. 
Відтак, на підставі даних рядка 26 уточнюючої декларації неможливо встановити фактичне заниження (завищення) суми податкових зобов`язань та їх несплату до бюджету.
Оскільки саме у рядку 19 податкової декларації з податку на прибуток визначаються податкове зобов`язання з податку на прибуток, що підлягає сплаті, а у рядку 26 має відображатися різниця між показником рядка 19 звітної та уточнюючої декларації, тому, не зазначення у рядку 26 уточнюючої декларації величини такої різниці не може вважатися податковим зобов`язанням, адже остання не підлягає сплати до відповідного бюджету.
У суді першої інстанції представник позивача повідомив, що при поданні уточнюючої декларації Товариством допущено помилку в такій декларації, що полягає у незаповненні рядку 26 уточнюючої декларації, однак нормами чинного законодавства не передбачено можливості подання уточнюючої декларації до уточнюючої декларації.
При цьому, слід також звернути увагу на те, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням позивачу нараховано штраф у відповідності до вимог пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України.
У силу вимог пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України   передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1,   54.3.2,   54.3.4,   54.3.5,   54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
Оскільки податковим зобов`язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством, а у даному випадку позивачем не було допущено фактичне заниження (завищення) суми податкових зобов`язань та їх несплату до бюджету, а у відповідача були відсутні підстави для визначення суми податкових зобов`язань позивача за результатами проведення саме камеральної перевірки та застосування штрафу на підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413.
Щодо позовних вимог про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, слід зазначити наступне.
Згідно підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п.59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
За правилами п.59.3 статті 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Таким чином, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов`язку та виникнення у нього податкового боргу.
При цьому, колегія суддів враховує, що згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Абзацом 2 пункту 57.3 статті 57 ПК України передбачено, шо у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
У силу вимог пункту 56.1 статті 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абзацу 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
З положень зазначених норм закону випливає, що обов`язок зі сплати грошового зобов`язання у платника податків виникає з наступного дня за днем узгодження такого зобов`язання і має бути виконаний протягом десяти днів. У разі оскарження до суду податкового повідомлення-рішення днем узгодження грошового зобов`язання є день набрання законної сили судовим рішенням.
Несплачені грошові зобов`язання у встановлений законом строк - протягом 10 календарних днів, наступних за днем їх узгодження, яке відбувається в день набрання законної сили судовим рішенням, є податковим боргом платника податків, з виникненням якого контролюючий орган має вжити заходів для його погашення, зокрема надіслати платникові податкову вимогу щодо погашення суми податкового боргу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 09 червня 2020 року у справі № 810/272/16.
Як свідчать матеріали справи, Головним управлінням ДПС у місті Києві прийнято оскаржувану податкову вимогу №60734-13 28 грудня 2020 року та визначено, що станом на 27 грудня 2020 року сума податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» становить 826  128,67 грн., в т.ч. сума штрафних санкцій - 777  077 грн., пені - 49  051,67 грн.
Розмір визначеного боргу свідчить, що сума штрафних санкцій визначена з оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413, втім жодного розрахунку пені у сумі 49 051,67 грн. така вимога не містить.
У той же час, судом першої інстанції вірно відмічено, що станом на 28 грудня 2020 року податкове зобов`язання, визначене на підставі податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2020 року №81110413, не набуло статусу узгодженого, тобто, не було податковим боргом відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України.
Таким чином, у відповідача були відсутні підстави для формування податкової вимоги №60734-13 від 28 грудня 2020 року, що свідчить про її протиправність.
Разом з тим, оскільки згідно даних ІС «Податковий блок» станом на 15 січня 2021 року в ході проведення аналізу інтегрованих карток Товариства з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» відсутній податковий борг, тому така оскаржувана вимога вважається відкликаною з 20 січня 2021 року.
З огляду на те, що вимога вважається відкликаною, тобто такою, що не породжує для платника податків жодних обов`язків, тому наявні підстави лише для визнання такої вимоги протиправною (адже остання сформована за відсутності правових підстав) та відсутність необхідності її скасування в судовому порядку.
Стосовно рішення про опис майна у податкову заставу №60734-13 від 28 грудня 2020 року, слід звернути увагу на наступне.
Пунктами 88.1 та 88.2 ст. 88 ПК України визначено, що з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
За приписами п. 89.1 ст. 89 вказаного Кодексу, право податкової застави виникає: несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку; несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Згідно з п. 89.2 ст. 89 ПК України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених п. 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому. У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.
Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок майна такого платника, переданого у податкову заставу, а умовою для винесення керівником контролюючого органу рішення про опис майна платника податків у податкову заставу є наявність у такого платника податків податкового боргу.
Згідно пункту 8 розділу І Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586 (надалі по тексту - Порядок №586), день виникнення права податкової застави визначається на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючих органів відповідно до законодавства.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 11 розділу І Порядку №586).
Повідомлення про виникнення у платника податків, що має податковий борг, права податкової застави міститься у податковій вимозі, яка надсилається відповідно до вимог статті 59 глави 4 розділу II Кодексу (пункт 12 розділу І Порядку №586).
При цьому, у відповідності до пункту 1 розділу VI Порядку №586 у випадках, визначених пунктом 93.1 статті 93 глави 9 розділу II Кодексу, майно платника податків звільняється з-під податкової застави, про що такому платнику надсилається повідомлення (додаток 7).
Однак, враховуючи, що повідомлення від контролюючого органу про звільнення майна платника податків з-під податкової застави Товариству з обмеженою відповідальністю «Ев`яп Трейдинг Україна» не надсилалось, та з огляду на на відкликання податкової вимоги, слід визнати протиправним та скасувати оскаржуваного рішення про опис майна у податкову заставу.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обгрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ:

Замінити відповідача у справі - Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (код ЄДРПОУ 43141267) на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у місті Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя           О.М. Оксененко

Судді          І.О. Лічевецький

                                                                                В.П. Мельничук