Справа № 307/476/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

02.09.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатки Ємчук Л. В., розглянувши апеляційну скаргу адвокатки Ємчук Л. В. в інтересах ОСОБА_1 ,

                                                      в с т а н о в и в:
Постановою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, непрацюючого,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Відповідно до змісту постанови, 08 лютого 2021 року, о 23 год 35 хв, ОСОБА_1 , у смт Солотвино, по вул. Спортивній, Тячівського району, повторно, протягом року, керував автомобілем марки «Дейво», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимогу пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі представниця особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатка Ємчук Л. В. вказує на те, що постанова суду є незаконною, тому просить її скасувати. Апелянтка зазначає, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості, які свідчать про повторність упродовж року вчинення водієм ОСОБА_1 аналогічних протиправних дій, кваліфікованих за ч. 1 ст. 130 КУпАП. На думку адвокатки Ємчук Л. В., місцевий суд на зазначену обставину уваги не звернув та помилково дійшов висновку щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП. Стверджує, що працівниками поліції при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення були порушені вимоги, прописані Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (далі - Інструкція). Так, після направлення протоколу для належного оформлення працівниками поліції здійснено виправлення в частині кваліфікації дій особи, що, на думку адвокатки Ємчук Л. В., фактично спричинило внесення додаткових записів до протоколу після його підписання особою, стосовно якої він складений. Вважає, що оскільки протокол про адміністративне правопорушення є сфальсифікованим, тому вина водія ОСОБА_1 є недоведеною. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Заслухавши пояснення захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокатки Ємчук Л. В., яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає. 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне. 
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності до закону. 
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, у тому числі, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як прописано у ст. 251 КУпАП. 
Суд, відповідно до змісту ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №089121, 08 лютого 2021 року, о 23 год 35 хв, ОСОБА_1 , у смт Солотвино, по вул. Спортивній, Тячівського району, повторно, протягом року, керував автомобілем марки «Дейво», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: тремтіння рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимогу пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 своїми підписами підтвердив, що з протоколом ознайомлений, відомості щодо його особи внесені правильно, копію протоколу отримав. При цьому, зміст його пояснень свідчить про те, що ОСОБА_1 визнав факт відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі та зазначив, що випив склянку алкогольного пива. (а. с. 1).
Рапортом старшого сержанта поліції Ключкея М. М. підтверджуються обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення. 
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі чітко зафіксований на відеозаписі з бодікамер поліцейського, який міститься на DVD-диску, що наявний у матеріалах справи.
Як убачається зі змісту постанови Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2021 року, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відповідно до змісту цієї постанови, 03 лютого 2021 року, о 03 год 40 хв, ОСОБА_1 , у с Грушево, по вул. Головній, Тячівського району, керував автомобілем марки «Дейво», державний номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимогу пункту 2.9 «А» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що працівник патрульної поліції Ключкей М. М. був упереджений під час зупинки, пропозиції направлення водія ОСОБА_1 на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а відтак при складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, - у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту під час розгляду апеляційної скарги. 
У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейського Ключкея М. М. у результатах розгляду справи, - у підтвердженні таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Відтак, апеляційний суд доходить висновку, що працівник патрульної поліції діяв виключно у межах наданих йому повноважень. 
Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейського були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги. 
Зазначені докази у справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому, на переконання апеляційного суду, поліцейський мав усі законні підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що вина водія ОСОБА_1 не доведена та ґрунтується на сфабрикованому протоколі про адміністративне правопорушення, - апеляційний суд вважає безпідставними й такими, що не підтверджуються жодними доказами, які наявні у матеріалах справи. Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується належними доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом працівника поліції, відеозаписом, що міститься на DVD - диску, які у своїй сукупності повністю підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння у медичному закладі. 
Щодо доводів апелянта про порушення з боку працівників поліції вимог Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції (далі - Інструкція), - такі, на переконання апеляційного суду не спростовують факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я. Апеляційний суд зазначає, що вказаний протокол відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, а тому визнає його належним та допустимим доказом. 
Не бере до уваги апеляційний суд і доводи апеляційної скарги про те, що після направлення протоколу для належного оформлення працівниками поліції здійснено виправлення в частині кваліфікації дій особи, що, на думку адвокатки Ємчук Л. В., фактично спричинило внесення додаткових записів до протоколу після його підписання особою, стосовно якої він складений. Доводи в цій частині апеляційний суд відхиляє з огляду на наступне. 
Так, вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою - старшим сержантом поліції Ключкей М. М., із внесенням усіх необхідних відомостей, встановлених ст. 256 КУпАП, підписаний уповноваженою особою та особою, яка притягається до відповідальності ОСОБА_1 . У протоколі зазначені свідки події - громадяни ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , їх адреси проживання, правильність яких засвідчена власноручними підписами свідків. У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 власноручно написав пояснення, що перед тим як сісти за кермо випив склянку алкогольного пива і від медичного огляду він відмовляється. Будь-яких зауважень щодо змісту протоколу або щодо дій працівників поліції ОСОБА_1 не заявляв. 
Апеляційний суд вважає такими, що не спростовують викладені у судовому рішенні висновки суду про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості, які свідчать про повторність упродовж року вчинення водієм ОСОБА_1 аналогічних протиправних дій, кваліфікованих за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Так, постановою Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП й на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Апеляційний суд вважає обґрунтованими та правильними висновки місцевого суду про те, що доводи ОСОБА_1 та його захисника, адвокатки Ємчук Л.В. про недоведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП - є безпідставними, оскільки це суперечить зібраним у справі та дослідженим під час розгляду апеляційної скарги доказам. При цьому, апеляційний суд зазначає, що передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив 03 лютого 2021 року (перше правопорушення), а правопорушення, передбачене ч. 2 цієї ж статті - 08 лютого 2021 року, - через п`ять днів після скоєння першого правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 130 КУпАП повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті (керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), - тягне за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки та з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого і на інших осіб - накладення штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого або адміністративний арешт на строк десять діб з оплатним вилученням транспортного засобу чи без такого.
Вищевказане свідчить, що передбачене ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив через п`ять днів після скоєння першого правопорушення, тобто повторно протягом року вчинив одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція). Матеріалами справи, у тому числі й відеозаписом підтверджується, що водій ОСОБА_1 категорично відмовився пройти огляд на стан сп`яніння в установленому законом порядку. Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про дотримання поліцейськими при оформленні матеріалів адміністративного правопорушення приписів Інструкції та відсутність неправомірних дій з боку поліцейських. 
На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
Окремі недоліки при проведенні перевірки за обставинами скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, на які посилається апелянтка - у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості, які свідчать про повторність упродовж року вчинення водієм ОСОБА_1 аналогічних протиправних дій, кваліфікованих за ч. 1 ст. 130 КУпАП, не звернення місцевого суду на зазначену обставину уваги, про направлення матеріалів справи для належного оформлення працівниками поліції, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують викладені у судовому рішенні висновки про доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 130 КУпАП.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 Правил дорожнього руху України і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. 
Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану стороною захисту апеляційну скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось. 

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                               П О С Т А Н О В И В :
      
Апеляційну скаргу, яку подала адвокатка Ємчук Л. В. в інтересах ОСОБА_1 ,залишити без задоволення.
Постанову судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП, - залишити без зміни. 
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан