Справа № 463/6772/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1622/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія: 61

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І., 
за участі секретаря: Савчук Г.Б.,
з участю ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року у справі за заявою представника позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко Звенислава Георгіївна про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко Звенислава Георгіївна про визнання заповіту недійсним.
Просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , складений на ім`я ОСОБА_1 , посвідчений Державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мігущенко З.Г.
Позивачкою подано заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони будь-яким іншим особам (в т. числі приватному виконавцю Білецькому І.М., державним реєстраторам, нотаріусу) вчиняти дії щодо реалізації, зміни права власності, реєстраційні дії щодо майна, та (або) передачі в користування іншим особам, а також вчиняти дії щодо скасування арешту з майна, яке є предметом спору у справі № 463/6772/20, а саме: Ѕ частина земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0601 га., яка розташована за адресою: м. Львів, урочище Голоско, садівничий кооператив «Садівник», кадастровий номер: 4610137500:05:006:0194 та належить ОСОБА_1 та Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по суті у справі № 463/6772/20.
Заяву мотивувала тим, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року накладений арешт на майно відповідача, яке є предметом позову у даній справі. 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року про забезпечення позову відкрито виконавче провадження № 63400445 Личаківським ВДВС у м. Львові та накладено арешт на майно відповідача, яке є предметом спору у даній судовій справі, однак, не зважаючи на реєстрацію обтяження таке майно виставляється на електронні торги що є дією спрямованою на умисне відчуження майна іншій особі, незважаючи на існуючий судовий спір, навмисне утруднення та унеможливлення реального виконання рішення суду у даній справі, а відтак існують усі правові підставі застосування судом інших видів забезпечення позову, шляхом заборони інших особам вчиняти дії щодо предмета спору, виконувати щодо нього інші зобов`язання
Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалу суду оскаржила представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі посилається на те, що незважаючи на відчуження майна попри накладений арешт на майно, яке предметом спору, судом першої інстанції було відмовлено у заяві про забезпечення позову, оскільки жодних дій щодо відчуження вчинено не може бути. Однак до заяви були долучені докази на підтвердження виникнення нових обставин.
Судовими рішеннями накладені арешти на спірне майно, однак даний вид забезпечення позову не є достатньо ефективним.
Посилається на послідовність дій щодо реалізації майна, яке є предметом спору, незважаючи на наявність арешту. 
Вважає, що існують правові підстави для застосування судом інших видів забезпечення позову шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору, виконувати щодо нього інші зобов`язання. 
Просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.
Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Верховний Суд України, у постанові від 25 травня 2016 року прийнятій за результатами розгляду справи № 6-605цс16, виклав правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У постанові Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року накладено арешт на 1/2 частку земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0601 га., яка розташована за адресою: м. Львів, урочище Голоско, садівничий кооператив «Садівник», кадастровий номер: 4610137500:05:006:0194 та належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2167423746101) та накладено арешт на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та яка належить ОСОБА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 21629262. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року, зазначена ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року залишена без змін.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, відповідно до ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року про забезпечення позову відкрито виконавче провадження № 63400445 Личаківським ВДВС у м. Львові та накладено арешт на майно відповідача, яке є предметом спору у даній судовій справі.
Враховуючи наведене вище, а також те, що ухвала Личаківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2020 року є чинною, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав щодо наявності труднощів у майбутньому виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивача.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що арешт спірного майна, як вид забезпечення позову не є достатньо ефективним не заслуговують на увагу, з огляду на те, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наявність зазначених вище обставини унеможливлює відчуження спірного майна у законний спосіб, а будь-які дії інших осіб щодо відчуження спірного майна до вирішення спору судом є незаконними та тягнуть кримінальну відповідальність, передбачену ст. 382 КК України.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 17 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 29 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.