ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6138/21 Справа № 212/628/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на теперішній час Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 31 березня 2021 року, -
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький гірничо-збагачувальний комбінат» на теперішній час Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі – АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження здоров`я.
Позовна заява мотивована тим, що позивач у період з 22.04.1992 року по 16.03.1998 року працював на шахті Першотравнева майстром гірничим підземним, заступником начальника дільниці, начальником дільниці, а з 17.03.1999 рік по 31.01.2000 рік працював на шахті імені Леніна майстром гірничим підземним, у відповідності до своїх професійних обов`язків, виконував роботи в підземних умовах шахти, у зоні діючих машин і устаткування, де через випадки порушення провітрювання гірничих виробок та несистематичного використання комплексу пилоподавлення, запиленість повітря робочої зони на робочих місцях перевищувала гранично допустиму концентрацію.
Окрім того, виконувані роботи характеризувались важкою фізичною працею з причин того, що не завжди була можливість застосовувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору.
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, втратив своє здоров`я, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час переносить глибокі моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль. Вказав, що покращення в стані здоров`я не відбувається, з кожним днем відчуває лише погіршення в стані здоров`я. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 204000,00 гривень, яку просить стягнути з відповідача. 
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 80 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень.
В задоволені іншої частини позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач АТ «Криворізький залізорудний комбінат» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також неповне з`ясування обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що суд першої інстанції помилково та безпідставно поклав на відповідача обов`язок з відшкодування моральної шкоди позивачу не зважаючи на те, що правонаступником всіх майнових прав та обов`язків реорганізованого ВО «Кривбасруда» є управління «Кривбасгідрозахист» , після ліквідації якого все майно, права та обов`язки відійшли до ДП «Кривбасшахтозакриття», а у 2006 році спеціальний дозвіл на користування надрами було видано ВАТ «Північний ГЗК».
Таким чином, АТ «Кривбасзалізрудком» не є належним відповідачем у справі та не може нести відповідальність перед позивачем за порушення його трудових прав на шахті «Першотравнева» «Першотравнева-1», Першотравневого управління ВО «Кривбасруда», майно яких не увійшло до статутного фонду АТ «Кривбасзалізрудком».
Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди та судом не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, вважає, що акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та довідка МСЕК є лише документами, які підтверджують виникнення професійного захворювання, проте не можуть бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди позивачу. 
Також вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що положення Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», яким внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, норма набрала чинності з 23.05.2020 року.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 22.04.1992 року по 03.01.1994 року працював на посаді гірничого майстра, з 03.01.1994 року по 01.01.1995 року заступником начальника дільниці шахти «Первомайська -2», з 01.01.1995 року по 22.09.1995 року заступником начальника підземної дільниці шахти «Першотравнева», з 22.09.1995 по 26.12.1996 року начальником підземної дільниці шахти «Першотравнева» з 26.12.1996 року по 22.01.1997 року підземним майстром шахти «Першотравнева», з 22.01.1997 року по 16.03.1998 рік заступником начальника дільниці шахти «Першотравнева», 16.03.1998 року позивач звільнений з займаної посади в зв`язку з ліквідацією шахти «Першотравнева`на підставі п.1 ст. 40 КЗпП з 17.03.1999 рік по 31.01.2000 рік працював на шахті імені Леніна майстром гірничим підземним, 31.01.2000 року позивач звільнений з займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП (а.с. 14-17).
 Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 04 квітня 2019 року, позивачу ОСОБА_1 , встановлено діагноз :хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В легенева недостатність другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня ( з легким зниженням слуху) Н90.3.
В пункті 16 Акту, зазначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: підставою встановлення професійного характеру захворювання послужив профмаршрут: 22.04.1992 рік по 16.03.1998 рік – Об`єднання «Кривбасруда», шахта «Першотравнева-2», шахта «Першотравнева», майстром гірничим підземним, заступником начальника дільниці, начальником дільниці; 17.03.1999 рік по 31.01.2000 рік – ПАТ «КЗРК» шахта імені Леніна, майстер гірничий підземний. 
Висновком МСЕК від  19.01.2021 року, позивачу встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких, 50% по ХОЗЛ та 15% по туговухості з 11 січня 2021 року безстроково, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, виробах медичного  призначення, що підтверджується довідкою 
У зв`язку з отриманим хронічним професійним захворюванням позивач періодично проходить лікування, що підтверджується виписками із історії хвороби (а.с. 18-23).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції керувався ст.ст.153,173 КЗпП Україний виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода за час його роботи також й на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійного захворювання, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач не є правонаступником шахти «Першотравнева-2» ДВО «Кривбасруда», на якій працював позивач, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.
З 1975 року до 01 жовтня 1989 року до ДВО « Кривбасруда» на правах структурного підрозділу входило Першотравневе рудоуправління.
З 01 жовтня 1989 року Першотравневе рудоуправління, як структурний підрозділ, ліквідовано наказом ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року № 349 зі змінами від 01 листопада 1989 року № 423.
Згідно з пунктом 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 20 вересня 1989 року  № 349 з 01 жовтня 1989 року до 01 січня 1995 року до ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на правах новостворених структурних підрозділів входили шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2».
Наказом ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року № 169 (пункт 1) з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева-1» та шахта «Першотравнева-2», як структурні підрозділи, ліквідовані.
Відповідно до пункту 2 наказу ДВО «Кривбасруда» від 26 грудня 1994 року  № 169 з 01 січня 1995 року до 01 січня 1998 року до ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 »  на правах новоствореного структурного підрозділу входила шахта «Першотравнева».
Наказом ДВО «Кривбасруда» від 05 січня 1998 року № 1 з 01 січня 1998 року шахта «Першотравнева», як структурний підрозділ, також була ліквідована.
Згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 1998 року № 258 «Про спеціальний режим реструктуризації гірничо-рудних підприємств Кривбасу, гірничо-хімічних підприємств Яворівського і Роздольського «Сірка» та Стебницького «Полімінерал» Львівської області» пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перейменовано у «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Правонаступником перейменованого ДВО «Кривбасруда» призначено державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 2 наказу Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263).
Згідно з пунктом 1 наказу Міністерства промислової політики України  від 12 липня 1999 року № 248 «Про реорганізацію Криворізького державного залізорудного комбінату» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат», шляхом реорганізації, перетворено у дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром».
Дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» є правонаступником реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» (пункт 3 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248).
Згідно зі спільним наказом Державного комітету промислової політики України та Фонду державного майна України від 19 лютого 2001 року № 66/245 «Про реорганізацію дочірнього підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат» та пункту 1 наказу державної акціонерної компанії «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» державної акціонерної компанії «Укррудпром» шляхом реорганізації перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком».
Однак, усі структурні одиниці ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », у тому числі Першотравневе рудоуправління, новостворені з 01 жовтня 1989 року  шахти «Першотравнева-1» та «Першотравнева-2», новостворена з 01 січня 1995 року шахта «Першотравнева» не мали статусу юридичних осіб, а питання про їх відокремлення зі складу юридичної особи із визначенням правонаступників у передбаченому законодавством порядку не вирішувалося.
Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 18 грудня 2019 року по справі №215/1589/18.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Першотравнева -2» , шахті «Першотравнева» працював позивач, оскільки ці шахти, як структурні одиниці, не була виділена зі складу ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у нову юридичну особу, а були ліквідована, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда», повинно нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції залишено поза увагою, що на момент передачі до складу Криворізького державного гірничорудного управління гідрозахисту «Кривбасгідрозахист» частини майна державного виробничого об`єднання «Кривбасруда» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої, тому управління "Кривбасгідрозахист" було правонаступником частини ВО «Кривбасруда» до якої входили структурні підрозділи на яких працював позивач у шкідливих умовах, з наступних підстав.
Криворізький гірничорудний трест «Кривбасруда» був створений після визволення міста від окупації в лютому 1944 році для відбудови підприємств гірничорудної промисловості Кривбасу, який підпорядковувався Наркомату гірничодобувної промисловості УРСР та з 1951 року трест «Кривбасруда» був розділений на два трести «Дзержинськруда» та «Ленінруда».
Криворізький трест «Дзержинськруда» з 1951 року підпорядковувся Міністерству металургійної промисловості СРСР та у 1973 році реорганізований в промислове об`єднання видобутку руд підземним способом «Кривбасруда».
З 1975 року до складу виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» входило 11 рудоуправлінь на правах структурних одиниць, у тому числі шахта «Гігант».
Згідно п. 1 наказу ВО «Кривбасруда» від 07 жовтня 1997 року № 120 шахта «Гігант», як структурна одиниця була ліквідована. 
Згідно з наказом Міністерства промислової політики України від 29 липня 1998 року № 263 виробниче об`єднання по видобутку руд підземним способом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було перейменовно на державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат». Згідно з пунктом 2 цього наказу правонаступником перейменованого виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було призначене державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства промислової політики України від 12 липня 1999 року № 248 та пункту 1 наказу державної акцiонерної компанiї «Укррудпром» (далі - ДАК «Укррудпром») від 31 грудня 1999 року № 347 державне підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» шляхом реорганізації було перетворено на дочірнє підприємство «Криворізький державний залізорудний комбінат» ДАК «Укррудпром».
У наказі ДАК «Укррудпром» від 31 грудня 1999 року № 347 вказано, що зазначене дочірнє підприємство є правонаступником усіх майнових та немайнових прав і обов`язків реорганізованого державного підприємства «Криворізький державний залізорудний комбінат».
Згідно з пунктами 1 та 3.2 наказу ДАК «Укррудпром» від 30 липня 2001 року № 290 вказане дочірнє підприємство шляхом реорганізації було перетворено у відкрите акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат», яке стало правонаступником усіх майнових та немайнових прав та обов`язків дочірнього підприємства.
Відповідно до пункту 1.1 статуту ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», затвердженого протоколом загальних зборів акціонерів ВАТ ««Криворізький залізорудний комбінат» від 30 березня 2011 року № 1/2011 та зареєстрованого 04 квітня 2011 року, ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат» змінив найменування на ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ «Криворізький залізорудний комбінат».
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що правонаступником усіх прав та обов`язків Державного виробничого об`єднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у структурній одиниці якого на шахті «Першотравнева» де працював позивач з 1976 року по 1995 року є ПАТ «Кривбасзалізрудком». Оскільки шахта «Першотравнева», як структурна одиниця не була виділена зі складу ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у нову юридичну особу, а були ліквідовані, то у даному випадку юридична особа ПАТ «Кривбасзалізрудком», як правонаступник ДВО «Кривбасруда» повинен нести перед позивачем, який працював у ліквідованій структурній одиниці ДВО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », відповідальність за спричинену внаслідок ушкодження його здоров`я моральну шкоду.
Аналогічний правовий висновок міститься в Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2020 року у справі №212/3137/17-ц.
Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, довідка МСЕК є лише документом, який підтверджує виникнення професійного захворювання, проте він не може бути беззаперечним доказом заподіяння моральної шкоди позивачу, оскільки висновок МСЕК є одним із доказів, а не єдиним доказом, який розглядається в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого. Матеріали справи містять достатньо доказів щодо спричинення позивачу в результаті ушкодження здоров`я, моральної шкоди, оскільки у зв`язку з професійним захворюванням у позивача порушуються нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, так як змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Зокрема, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів виключно на підприємстві відповідача, впродовж 5 років 10 місяців, відсоток втрати позивачем професійної працездатності 60%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Тому доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, та є значно завищеним, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються вказаними висновками суду.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної відповідача про те, судом першої інстанції не було враховано, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» ( далі Закон № 466) внесено зміни до п.п.164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди, яке набрала чинності з 23.05.2020 року та якою передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди визначеної рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення, з огляду на наступне.
Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли бути підставою для скасування або зміни рішення суду.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на теперішній час Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 22 липня 2021 року.

Головуючий:
Судді: