ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«16» липня 2021 року
м. Харків
справа № 623/372/21
провадження № 22ц/818/4577/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 травня 2021 року в складі судді Одарюка М.П. 
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, що в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 15 вересня 2020 року є студенткою Харківського національного університету імені Семена Кузнеця за строком навчання до 30 червня 2024 року. Вона навчається за кошти фізичної особи, вартість навчання становить 19 671,00 грн.

Вказала, що у зв`язку з навчанням вона не має можливості працювати, тому потребує допомоги батьків.

Зазначила, що її мати ОСОБА_3 прикладає усіх зусиль для забезпечення її матеріальних потреб, але це не дозволяє повністю задовольнити її потреби на харчування, купівлю одягу, взуття, ліків, проживання у гуртожитку, мобільний зв`язок, послуги Інтернет, придбання книг, підручників, оплату проїзду, канцелярського приладдя тощо.

Вказала, що її батько ОСОБА_2 має постійну роботу і отримує заробітну плату, сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття, однак у добровільному порядку наразі надавати матеріальну допомогу відмовляється.

Просила стягнути на її користь з ОСОБА_2 аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно з дня подачі позовної заяви до суду та до закінчення нею навчання, тобто до 30 червня 2024 року.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ; судовий збір компенсовано за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач протягом розгляду справи не з`являвся у судові засідання, не надавав жодних пояснень та доказів відсутності у нього можливості надавати їй допомогу. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо того, що саме вона має довести наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти. Відповідач не спростував її твердження про наявність у нього постійної роботи та доходу.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не надано доказів матеріального стану відповідача та наявності у нього можливості надавати їй матеріальну допомогу, у зв`язку з чим її вимоги задоволенню не підлягають.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).

Як вбачається з довідки від 14 січня 2021 року ОСОБА_1 є студенткою першого курсу першого (бакалаврського) рівня вищої освіти академічної групи 6.03.073.010.20.2 денного відділення факультету менеджменту і маркетингу Харківського національного економічного університету імені Семена Кузнеця. Навчається за рахунок коштів фізичної особи. Закінчує навчання 30 червня 2024 року. Зарахована з 15 вересня 2020 року наказом № 839/20-С від 07 вересня 2020 року (а. с. 6).

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

З копії договору № 2020.03.073.010.6.01.022 про надання освітніх послуг від 07 вересня 2020 року вбачається, що ОСОБА_3 замовила для дочки ОСОБА_1 надання освітньої послуги, а саме одержання першого (бакалаврського) рівня вищої освіти у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця загальною вартістю 78 684,00 грн (а. с. 9).

ОСОБА_3 сплачено за навчання ОСОБА_1 за перший семестр 9835,50 грн, на підтвердження чого надано копію квитанції від 18 вересня 2020 року № 0.0.1840283749.1, та за другий семестр 9835,50 грн, що підтверджується копією квитанції від 05 січня 2021 року № 0.0.1966655059.1 (а. с. 10, 12).

Крім того, ОСОБА_3 сплачено за проживання ОСОБА_1 у гуртожитку: 07 вересня 2020 року - 3120,00 грн, 05 січня 2021 року - 1473,33 грн, що підтверджується квитанціями № 0.0.1826818956.1 та № 0.0.1966636758.1 (а. с. 11, 13).

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, що продовжують навчання, є одним із способів захисту їх інтересів, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вони не мають самостійного заробітку та потребують матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. 

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. 

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дочки, сина суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

У випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).

Такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15, у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року у справі № 622/373/16-ц, провадження № 61-1717 св 18, від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17, провадження № 61-39201св18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 повнолітня, навчається у Харківському національному економічному університеті імені Семена Кузнеця зі строком навчання до 30 червня 2024 року.
У зв`язку з денною формою навчання позивачка не має можливості працевлаштуватися та не має самостійного заробітку. Отже, вона потребує матеріальної допомоги для оплати навчання та пов`язаних з навчанням витрат, зокрема, на придбання підручників та навчальних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання у гуртожитку, харчування, тощо.

Відомостей щодо добровільної допомоги ОСОБА_2 повнолітній дочці, що продовжує навчання, матеріали справи не містять.

Встановивши, що на час звернення до суду позивачка ОСОБА_1 продовжила навчання та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а її батько ОСОБА_2 перебуває у працездатному віці, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову є безпідставним.

Висновок суду першої інстанції, що позивачкою не надано доказів щодо можливості батька надавати їй допомогу та його матеріального стану, у зв`язку з чим у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, судова колегія вважає помилковим.

Частинами 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був обізнаний про розгляд справи судом першої інстанції та надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 34).

Проте, будь-яких заперечень проти позову в ході розгляду справи відповідач не висловлював, доказів на підтвердження відсутності у нього можливості надавати матеріальну допомогу своїй дочці, яка продовжує навчатися та потребує такої допомоги, не надав та взагалі усунувся від участі в розгляді справи.

До суду апеляційної інстанції відповідач також не подавав ані відзиву на апеляційну скаргу, ані заперечень чи пояснень, ані будь-яких доказів.

Оскільки відповідач не надав своїх заперечень проти позову та будь-яких доказів на підтвердження того, що розмір його доходів не дає йому змоги сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дочки, висновок суду щодо відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав не доведення нею можливості батька сплачувати аліменти є безпідставним.

Об`єктивних обставин, які унеможливлюють надання батьком матеріальної допомоги дочці, що продовжує навчання, судом не встановлено, тому посилання суду на можливу відсутність у відповідача спроможності сплачувати аліменти ґрунтується на припущеннях.

Викладені обставини не є підставою для відмови у задоволенні позову, зважаючи на наявність у відповідача як батька обов`язку з утримання своєї повнолітньої дочки, що продовжує навчання. 

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, не дослідив і не надав належної оцінки поданим доказам, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

У зв`язку з цим, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - 03 лютого 2021 року та до закінчення нею навчання, однак не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.

Визначений розмір аліментів - 1/6 частина доходів відповідача щомісячно, є обґрунтованим, достатнім та таким, що відповідає потребам дочки. Доказів щодо необхідності стягнення аліментів у більшому розмірі, а саме - ј частини доходів відповідача, позивачкою не надано.

Рішення про стягнення аліментів підлягає зверненню до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України.

Оскільки позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» частково задоволено, з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за їх подання у розмірі 2270,00 грн (908,00+1362,00) в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 2 ч. 1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,
 п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11 травня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 лютого 2021 року та до закінчення нею навчання, однак не більше, ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років.
Постанова суду підлягає зверненню до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 2270,00 грн судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                  І.В. Бурлака

Судді                                                          О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина 

Повний текст постанови складено 16 липня 2021 року.