ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року	Львів	Справа № 140/1940/21 пров. № А/857/10669/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                      Святецького В.В., 
суддів                                                            Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,
          з участю секретаря судового засідання      Хітрень О.Ю.,           

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року  у справі № 140/1940/21 (головуючий суддя Дмитрук В.В., м. Луцьк)  за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ,-
    
В С Т А Н О В И В :

           22 лютого 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26 листопада 2020 року за № 0027090703, № 0027100703 та № 0027080703.
          Рішенням від 22 березня 2021 року Волинський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив частково.   
Визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 26 листопада 2020 року:
1) №0027080703 - в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування в розмірі 35209 (тридцять п`ять тисяч двісті дев`ять) гривень та застосування штрафних санкцій в розмірі 8802 (вісім тисяч вісімсот дві) гривні 25 копійок.
2) №0027100703  повністю.
Також суд стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 865 гривень 62 копійки.
В задоволенні решти позовних вимог  суд відмовив.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, а обставини справи досліджені судом неповно та необ`єктивно.   
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам контролюючого органу про те, що господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює за адресою: АДРЕСА_1 . В місті Луцьк на АДРЕСА_2 у ФОП ОСОБА_1 відсутні орендовані чи власні офісні, виробничі, складські приміщення, стоянки, резервуари для зберігання пального та інші об`єкти (місця тощо), де б здійснювалась господарська діяльність. За даною адресою працюють суб`єкти господарської діяльності, які надають послуги з вантажних автомобільних перевезень. Відстань між адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 становить близько 5 км. 
Згідно товарно-транспортних накладних на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 21006УПС/02 від 21.08.2020, № 4912УПС/01 від 11.08.2020, № 22078УПС/02 від 31.08.2020 пунктом розвантаження пального зазначена адреса: АДРЕСА_2 , що свідчить про здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій, які не є його господарською діяльністю. 
Відповідно перевіркою встановлено заниження показника у рядку 4.1 (колонка А) Декларації на 276301,13 грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань за серпень 2020 року на суму 55260,23 грн. ПДВ і відповідно платником не складена податкова накладна та не зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Таким чином, на думку відповідача, ФОП ОСОБА_1  допустив заниження податкового зобов`язання за серпень 2020 року на суму ПДВ 55260,23 грн., що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування в розмірі 35209,2 грн. та завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в розмірі 20051,03 гривень.
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
ФОП ОСОБА_1  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відеоконференції, підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі. 
Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін.
          Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.  
Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що за наслідками проведеної посадовими ГУ ДПС у Волинській області документальної позапланової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року у податковій декларації з податку на додану вартість від 18.09.2020 №9237024390 від`ємного значення з податку на додану вартість (далі  ПДВ), у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету складений акт від 09.11.2020 №16399/03-20-07-03/ НОМЕР_1 (а.с.7-16).
Під час розгляду заперечень позивача на акт перевірки (а.с.17-20) контролюючий орган виклав висновок про результати перевірки в наступній редакції.
Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за серпень 2020 року у Декларації від`ємного значення з ПДВ, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету встановлені порушення платником податків: 1) пункту  185.1 статті 185, пункту 188.1 статті 188, пункту 198.5 статті 198, пункту 200.1, пунктів 201.4, 201.7 статті 201 Податкового кодексу України, оскільки позивачем занижене податкове зобов`язання (р.4.1. Декларації) за серпень 2020 року на загальну суму 55 260,23 грн.; 
2) підпункту «а» пункту  198.1, абзаців першого-третього пункту  198.2  та абзаців першого і другого пунктів  198.3,  198.6 статті 198, абзацу дев`ятнадцятого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 5 розділу III, підпункту 1 пункту 4 розділу V (та/або інші норми, наприклад, підпункт 3 пункту 4 розділу V) Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 21 від 28.01.2016, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, внаслідок неправомірного визначення податкового кредиту у податковій звітності за серпень 2020 року на загальну суму 840,00 грн.; 
3) абзацу «б» пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, оскільки завищена сума ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 20.2) на загальну суму 36 049,20 грн.; 
4) абзацу «в» пункту   200.4 статті 200 Податкового кодексу України, оскільки завищене від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу наступного звітного періоду, на загальну суму 18 031,25; 
5) згідно підпункту «в» пункту  200.14  статті 200 Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 відмовлено у бюджетному відшкодуванні на рахунок платника у банку у податковій декларації за серпень 2020 року на суму 2 019,78 грн. (а.с.38-40).
На підставі висновків акта перевірки ГУ ДПС у Волинській області 26.11.2020 прийняло податкові повідомлення-рішення: - № 0027100703, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 18 031,00 грн.;
-№ 0027090703, яким визначено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період серпень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2 020,00 грн.; 
-№0027080703, яким визначено завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 36 049,00 грн. та застосована штрафна санкція у розмірі 9 012,25 грн. (а.с.41, 43, 45).
Не погодившись із висновками ГУ ДПС у Волинській області ФОП ОСОБА_1 подав скаргу на податкові повідомлення-рішення (а.с.47-49).
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 15.01.2021 року №854/6/99-00-06-01-04-06 оскаржені податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення (а.с.53-58).
Вважаючи спірні податкові повідомлення-рішення протиправними, ФОП ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з помилковості висновку контролюючого про те, що ФОП ОСОБА_1 здійснював операції, які не є господарською діяльністю платника податку, оскільки позивач довів факт реального здійснення господарських операцій з придбання пального та використання його у власній господарській діяльності.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.
Так, частиною 2  статті 19 Конституції України  визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України   визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість  є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186  цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 статті 187 ПК України).
Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2). 
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).
Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до  пункту 189.1  статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених  пунктом 189.9  статті 189 цього Кодексу) (підпункт ,,г” пункту  198.5).
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6). 
Відповідно до приписів статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1). 
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього  Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;
б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього  Кодексу  на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;
в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4).
За змістом п. 201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. 
Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності. 
Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. 
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.
Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла переконання, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання. 
За змістом підпункту 54.3.2  пункту  54.3 статті 54 ПК України  контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що згідно договору купівлі-продажу нафтопродуктів №1030/10/19 від 10.10.2019 ПП ,,Укрпалетсистем” (код ЄДРПОУ 32285225) реалізує  ФОП ОСОБА_1 нафтопродукти. Відповідно до пункту 3.1 даного договору Товар поставляється Покупцю партіями, в кількості і по ціні, відповідно до погоджених заявок та виставлених рахунків-фактур, на умовах EXW (нафтобаза Продавця), СРТ (пункт призначення Покупця), FCA або ін. Заявки подаються Покупцем у письмовій або усній формі, у тому числі засобами електронного зв`язку. Згідно пункту 3.3 договору адреса пункту поставки Продавця зазначається у заявці на кожну окрему партію.
До податкового кредиту Декларації за серпень 2020 ФОП ОСОБА_1 включив податкові накладні №1470 від 11.08.2020, №5039 від 20.08.2020, №8763 від 31.08.2020 щодо придбання палива дизельного ДТ-Л-К5, Сорт С (ДСТУ 7688:2015 Паливо дизельне ДП-Л- Євро5-В0) в кількості 19167 л. на загальну суму 331 561,36 грн., в тому числі ПДВ 55 260,23 грн. 
На підтвердження факту придбання палива дизельного позивач надав первинні документи бухгалтерського обліку, а саме: накладні на відпуск ПММ від 11.08.2020 №002-3016, від 21.08.2020 №053-9567, від 31.08.2020 №053-9958 (а.с.70-72); накладні на перевезення ПММ від 11.08.2020 №4912УПС/01, від 21.08.2020 №21006 УСП/02, від 31.08.2020 №22078 УПС/02 (а.с.97, 100); товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів (нафти) від 11.08.2020 №4912 УПС/01, від 21.08.2020 №21006 УПС/02, від 31.08.2020 №22078 УПС/02 (а.с.98, 101, 104).
Під час перевірки встановлено, що ФОП ОСОБА_1 включив до складу розрахунку сум бюджетного відшкодування за серпень 2020 року (р.24 Додатку 3 Декларації)  податкові накладні №1470 від 11.08.2020 та №5039 від 20.08.2020 (загальна сума ПДВ 35 209,2 грн.). Податкова накладна №8763 від 31.08.2020 (ПДВ 20 051,03 грн.) включена до суми від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації).
Господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 здійснює за адресою: АДРЕСА_1 , а в товарно-транспортних накладних на перевезення нафтопродуктів (нафти) від 11.08.2020 №4912 УПС/01, від 21.08.2020 №21006 УПС/02, від 31.08.2020 №22078 УПС/02 вказаний пункт розвантаження: Волинська область, м. Луцьк , вул. Електроапаратна, 12, де у позивача відсутні орендовані чи власні офісні, виробничі, складські приміщення, стоянки, резервуари для зберігання пального та інші об`єкти (місця тощо), де б здійснювалась господарська діяльність. 
Вказані обставини, на думку контролюючого органу, свідчать про здійснення ФОП ОСОБА_1 операцій, які не є господарською діяльністю платника податку. Відповідно перевіркою встановлено заниження показника у рядку 4.1 (колонка А) Декларації на 276 301,13 грн., що призвело до заниження податкових зобов`язань за серпень 2020 року на суму 55 260, 23 грн. ПДВ і відповідно платником не складено податкову накладну та не зареєстровано її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Однак, колегія суддів вважає, що ФОП ОСОБА_1 надав усі необхідні первинні документи, які підтверджують факт реального здійснення ним господарських операцій з придбання дизельного пального та використання його у власній господарській діяльності.
Так, згідно акту перевірки у власності позивача наявні десять тягачів та одинадцять напівпричепів, а також один тягач позивач використовує на правах оренди. Фактична адреса здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , де знаходиться ліцензований резервуар для зберігання нафтопродуктів: АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції встановив, що постачання пального здійснювалось транспортом ПП ,,Укрпалетсистем” і в ТТН на відпуск нафтопродуктів, оформленими ПП ,,Укрпалетсистем”, помилково зазначена неправильна адреса пункту розвантаження палива дизельного, а саме: АДРЕСА_2 .
Приймання палива згідно наданих документів здійснювалось ФОП ОСОБА_1 особисто, про що зазначено в товарно-транспортних накладних, щодо яких є зауваження у працівників ГУ ДПС у Волинській області.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що недоліки складання товарно-транспортних накладних не можуть слугувати підставою невідбуття певних господарських операцій, оскільки метою складання зазначених документів є підтвердження правомірності відображення в податковому обліку витрат, пов`язаних із транспортуванням, проте, зазначені документи не впливають на формування податкового кредиту за спірними господарськими операціями з приводу постачання товарно-матеріальних цінностей. Висновки про відсутність фактичного виконання господарської операції не можуть обґрунтовуватися в залежності від наявності чи відсутності товарно-транспортної накладної, технічних документи або паспортів на отримані товари. 
Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновками, викладеними  Верховним Судом постанові від 25 червня 2019 року у справі №1240/1982/18.
Колегія суддів також врахує той факт, що позивач належними первинними документами бухгалтерського обліку довів використання придбаного у ПП ,,Укрпалетсистем” пального у власній господарській діяльності.
Відповідач в свою чергу не надав жодного доказу на спростування вказаного факту, а також не надав доказів  використання придбаного пального поза межами власної господарської діяльності. 
Таким чином, колегія суддів вважає правомірним віднесення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по господарських операціях з придбання пального  на загальну суму 331 561,36 грн., в тому числі ПДВ 55 260,23 грн. та, відповідно, заявлення до бюджетного відшкодування за серпень 2020 року ПДВ в сумі 35 209, 20 грн. (рядок 24 Додатку 3 Декларації)  та включення до суми від`ємного значення, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду, ПДВ  в сумі 20 051,03 грн. (показник рядка 21 Декларації).
Враховуючи наведене, колегія  суддів визнає вірними та обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо  протиправності податкових повідомлень-рішень  від 26.11.2020 №0027080703 в частині визначення суми завищення бюджетного відшкодування в розмірі 35209 грн та застосування штрафних санкцій в розмірі 8802 грн 25 коп.;  від 26.11.2020 №0027100703 щодо зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ на 18031грн..
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень  від 26 листопада 2020 року за № 0027090703 в частині визначення завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 840,00 грн. та застосування штрафної санкції у розмірі 210,00 грн., а також № 0027090703, яким визначено відсутність права на отримання бюджетного відшкодування за період серпень 2020 року та відсутність права на врахування такої суми від`ємного значення при наданні бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 2 020,00 грн..

Рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог сторони не оскаржили, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до приписів ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно яких суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не перевіряє рішення суду першої інстанції в цій частині позовних вимог. 

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду першої інстанції  фактичним обставинам, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     

Керуючись ч.3 ст. 243,  ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-     

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення   Волинського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2021 року  у справі № 140/1940/21   – без змін. 
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 20.09.2021.

  

  

У зв`язку з перебуванням судді Гудима Л.Я. у відпустці постанова в повному обсязі складена 20 вересня  2021 року.