ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/670/20                                                      Головуючий у 1-й інстанції: Вєкуа Н.Г. 
                                                                                                  Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  01 вересня 2021 року                                                                                  м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 
за участю секретаря                    Шляги А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної податкової служби у м. Києві до державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
Головне управління Державної податкової служби у м. Києві звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- стягнути з рахунків у банках, що обслуговують державне підприємство дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок», заборгованість з податку на додану вартість у сумі 14  928 872, 60 грн. та заборгованість по земельному податку з юридичних осіб у сумі 43 167, 98 грн. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва  від 30.03.2021 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням державне підприємство дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що державне підприємство дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» перебуває на податковому обліку   в контролюючих органах, як платник податків.
Станом на дату звернення Головного управління ДПС у м. Києві до суду з даним позовом за відповідачем обліковується податковий борг з податку на додану вартість у сумі 14 928 872, 60 грн., та по земельному податку з юридичних осіб у сумі 43 167, 98 грн.
Зазначена сума податкового боргу з податку на додану вартість виникла на підставі самостійно узгоджених сум податкових зобов`язань, згідно податкової декларації з податку на додану вартість за листопад, грудень 2016 року, січень - грудень 2017 року, січень - грудень 2018 року, січень - жовтень 2019 року та донарахованих контролюючим органом сум податкових зобов`язань, згідно прийнятого податкового повідомлення - рішення від №0021311206 від 09.08.2017, №0153361213 від 12.03.2018, №0679671206 від 03.10.2018 (копії додаються), а також нарахованої пені за несвоєчасну сплату, але не сплачених у визначеному законом порядку.
Податковий борг по земельному податку з юридичних осіб виник на підставі самостійно узгоджених сум податкових зобов`язань, згідно податкових декларацій з плати за землю за 2016 та 2017 роки (копії додаються), але несплачених у визначеному законом порядку.
Таким чином, сума податкового боргу загалом складає - 14  972  040, 58 грн.
На підтвердження наявності несплаченого податкового боргу позивачем надано суду розрахунок податкового боргу з земельного податку та податку на додану вартість, копію облікової картки відповідача, копії податкових повідомлень-рішень від №0021311206 від 09.08.2017, № 0153361213 від 12.03.2018, № 0679671206 від 03.10.2018 та декларацій з податку на додану вартість та земельного податку з юридичних осіб.
Несплата відповідачем у встановлений законом строк узгоджених сум податкових зобов`язань обумовила позивача на звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки у державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» виник податковий борг, який є узгодженим, то позовні вимоги підлягають задоволенню.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що судом першої інстанції прийнято оскаржуване рішення без врахування всіх фактичних обставин справи та надання їм належної правової оцінки, у зв`язку із чим воно підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до підпункту 14.1.39. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання (пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно з пунктом 56.11 статті 56 Податкового кодексу України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
В свою чергу, у відповідності до норм абзацу 1 пункту 57.1, пункту 57.3 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Як вже було зазначено вище, відповідач має податковий борг в загальному розмірі 1 387 451, 54 грн., який є узгодженим, що не заперечується відповідачем.
В силу вимог підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання є податковим боргом.
Доказів сплати визначеної суми податкового зобов`язання у встановленому порядку до суду не надано, а тому спірна сума заборгованості вважається податковим боргом.
Згідно з п. 59.1, 59.5 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Відповідно до п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, контролюючим органом на адресу відповідача засобами поштового зв`язку надіслано податкову вимогу від 06.07.2010 № 1/983 на суму 150 514, 29 грн., яка вручена представнику відповідача 21.07.2010  (а.с. 200 т. 1).
Також, податковим органом відповідачу була винесена податкова вимога від 07.09.2010 № 2/1319 на суму 368  682, 74 грн., яка отримана представником відповідача 08.09.2010 (а.с. 201 т. 1).
Колегія суддів зазначає, що сума податкового боргу по земельному податку з юридичних осіб та з податку на додану вартість виникла у 2010 році і є непереривною, а податкові вимоги від 06.07.2010 № 1/983 та від 07.09.2010 №2/1319 не були відкликаними, що не заперечується сторонами у справі.
Доводи апелянта про отримання вказаних вище вимог невідомими особами не беруться колегією суддів до увагу, оскільки отримати процесуальні документи, як на поштовому відділення, так і в податковому органі, можуть лише уповноважені на це особи, повноваження яких перевіряються.
Отже, оскільки відповідачем належних доказів про сплату податкових зобов`язань у розмірі 14   972 040, 58 грн., як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, не надано, як і не надано доказів щодо оскарження зазначених вище податкових вимог, то вказана сума заборгованості підлягає стягненню, що вірно встановлено судом першої інстанції.
При цьому, доводи та аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу державного підприємства дорожнього зв`язку, інформаційного забезпечення та автоматики «Укрдорзв`язок» залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.03.2021 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                Василенко Я.М.                       

Судді:                                                                                          Ганечко О.М. 
                                                                                                        
                                                                                                    Кузьменко В.В.

Повний текст постанови виготовлений 02.09.2021.