Справа № 461/831/20                        Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М. 
Провадження № 22-ц/811/961/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2021 року м.Львів
    Справа № 461/831/20
 Провадження № 22ц/811/961/21
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 4 лютого 2021 року у складі судді  Мисько Х.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення майнової та моральної шкоди,-                 

встановив:
27 січня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування позову посилається на те, що 9 вересня 2019 року між ним та відповідачем укладено договір про надання послуг №390. За умовами цього договору відповідач взяв на себе зобов`язання надати інформаційні консультаційні послуги з питань імміграції, що включатимуть в себе: усне та письмове консультування з приводу обраного типу візи та країни; підготовку до співбесіди в посольстві; надання зразків документів, необхідних для підвищення шансів на позитивний результат в отриманні візи; надання зразків заповнення або безпосередньої консультації в заповненні візових анкет або петицій. Згідно умов договору, він (позивач) передав відповідачу 1 400 доларів США для оплати імміграційного збору (по 700 доларів США за двох осіб). Вказує, що незважаючи на численні усні звернення, а також проведені з відповідачем зустрічі протягом 2019 року, ОСОБА_1 відмовлявся надати підтвердження належної сплати імміграційного збору у вигляді скан - копій документів уповноважених органів стягнення відповідного збору. Зазначає, що йому (позивачу) не було надано належним чином весь обсяг послуг, передбачений вищевказаним договором щодо відповідного консультування та надання необхідних зразків документів. 23 листопада 2019 року ним (позивачем) передано відповідачу претензію щодо порушення умов надання послуг за договором №390 від 9 вересня 2019 року, в якій він просив виконати взяті на себе зобов`язання, зокрема щодо надання підтвердження належної сплати міграційного збору у вигляді скан-копій або повернути кошти в сумі 1 400 доларів США у семиденний термін від дня пред`явлення цієї вимоги. Ознайомившись із претензією, відповідач вказав, що поверне йому (позивачу) сплачені кошти до грудня 2019 року. Вказує, що ОСОБА_1 не повернув коштів. Зазначає, що діями відповідача йому завдано майнову та моральну шкоду. Просив стягнути з відповідача на його користь 38 923,50 грн. з урахуванням офіційного курсу Національного банку України (1 долар США =27,8025 грн.).
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 4 лютого 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 38 923,50 грн. Вирішено питання судових витрат. В решті позову відмовлено.
Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що з 15 вересня 2015 року він (відповідач) зареєстрований як фізична особа - підприємець з правом займатись різними видами діяльності. В період 2015-2020 років одним із видів його діяльності було надання послуг з консультування, надання інформації клієнтам щодо подачі документів для отримання віз Сполучених Штатів Америки, Канади. Зокрема, в спектр послуг, які пропонуються клієнтам входить: суб`єктивне усне та письмове консультування з приводу обраного типу візи та країни; підготовка до співбесіди в посольстві; надання зразків документів для отримання візи; надання зразків, заповнення або безпосередня консультація в заповненні візових анкет або петицій. Зазначає, що за час роботи у вказаній сфері діяльності, ним ефективно надавались послуги у сфері консультувань, підготовки до співбесід, збору та складання необхідних документів для отримання віз США та Канади, що свідчить про сумлінне ставлення до покладених на нього обов`язків. Вказує, що 9 вересня 2019 року між сторонами укладено договір про надання послуг №390. Відповідно до п.4.4 договору, вартість послуг виконавця становить 7 000 доларів США, при цьому, замовник здійснює оплату лише по факту отримання позитивного результату у відкритті візи. Однією із обов`язкових умов при подачі документів у державну імміграційну службу США, є сплата імміграційного збору, який становить 700 доларів США з особи, яка має намір подачі документів у не терміновому порядку розгляду справи, що зазначено в п.4.1 договору. У відповідності до п.4.6 договору, усі офіційні збори, такі як збір в імміграційну службу, візовий або/чи консульський збір та медогляд поверненню не підлягають. Стверджує. що позивач, ознайомившись із умовами договору, самостійно та добровільно прийняв рішення про вибір способу оплати імміграційного збору. Відповідно до умов п.2.3 договору, йому (відповідачу) з метою належного виконання умов договору дозволено залучати третіх осіб до виконання умов та зобов`язань договору. Зазначає, що 15 липня 2019 року між ним (відповідачем) та ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг №1, згідно умов якого, ОСОБА_3 взяла на себе обов`язки здійснення оплати імміграційного збору за аплікантів (осіб, які подають заявки, візові або інші анкети, звертаються за отриманням візи та інших дозволів імміграційних органів). Оскільки імміграційний збір сплачується за допомогою банківської картки апліканта або при подачі документів у державну імміграційну службу в США, особою, яка по факту перебуває у США, ОСОБА_3 мала можливість залучити осіб, які перебувають США для оплати вказаного імміграційного збору за аплікантів, за що надалі отримувала обумовлену грошову винагороду від нього (відповідача). Відповідно до п.6.8. договору, виконавець (відповідач) не може нести відповідальність за дії третіх осіб ( ОСОБА_3 ), роботу посольства, прикордонних служб та імміграційної служби. Вказує, що згідно п.6.9 договору, надання інформаційних - консультативних послуг виконавцем (відповідачем) може здійснюватись під час особистих зустрічей, шляхом розміщення інформації в особистому кабінеті, а також за допомогою месенджерів. Стверджує, що ним (відповідачем) проводилась підготовка позивача до співбесіди в консульстві, в якості провідного спеціаліста/керівника інноваційного проекту для надання йому можливості отримати відповідну візу в США. У зв`язку з поширенням у квітні 2020 року в США корона - вірусу SARS Co V-2, впровадженням карантину, що спричинило збільшення безробітного населення серед громадян США, припинено видачу та оформлення віз іноземцям, при цьому, повністю призупинено видачу будь - яких типів імміграційних віз, в тому числі видачу візи ЕВ-1, на невизначений термін. У відповідності до п.6.4 договору, термін дії такого становить 12 місяців з автоматичною пролонгацією при потребі ще на 12 місяців, що свідчить про те, що на момент подання позовної заяви строк дії договору не завершився. Зазначає, що у листопаді 2019 року він (відповідач) звернувся до ОСОБА_3 з приводу з`ясування стану справ та наявності будь - яких проблем з оплатою імміграційного збору за позивача. Згідно відповіді ОСОБА_3 у її довіреної особи, яка перебуває у США, не було можливості сплатити імміграційний збір за ОСОБА_2 у державній службі США. ОСОБА_3 вказала, що до 23 грудня 2019 року виконає своє зобов`язання або поверне йому (відповідачу) гроші. Однак кошти йому не повернуто.
2 липня 2021 року позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він посилається на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог  ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст.628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для його виконання сторонами (ст..629 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 903 цього Кодексу регулюється питання щодо плати за договором про надання послуг. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 цього Кодексу передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно із ст. 651 ЦК України   зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Частинами 1 і 3 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Встановлено, що 9 вересня 2019 року між сторонами укладено договір про надання послуг №390.

Згідно з п.1.1 цього договору, за завданням замовника, виконавець надає замовнику послуги з консультування та надання інформації щодо отримання імміграційного типу візи ЕВ-1 в США.

Пунктом 4.5.1 договору передбачено, що замовник здійснює оплату імміграційного збору за допомогою виконавця. В такому випадку виконавець повинен надати наступний пакет документів, як підтвердження отримання коштів: акт прийому - передачі грошових коштів, про те, що замовник прийняв суму коштів, вказану в п.4.1 даного договору; скан - копію чека згідно офіційного зразка на офіційному сайті імміграційної служби; скан - копію листа підтвердження з імміграційної служби США про те, що документи прийняті та знаходяться на розгляді.

З акту приймання - передачі грошових коштів №1 від 9 вересня 2019 року вбачається, що ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до умов і тарифів, визначених договором про надання послуг, підписали акт про те, що 9 вересня 2019 року замовник сплатив імміграційний збір в розмірі 1 400 доларів США в присутності осіб, що це засвідчують та які підписують акт.
Відповідачем на підтвердження належної сплати іміграційного збору доказів не надано.

Відповідач ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання перед позивачем щодо надання йому пакету відповідних документів. 

З договору та акту - приймання передачі грошових коштів неможливо встановити законних підстав, відповідно до яких, ОСОБА_3 має повноваження на здійснення сплати імміграційного збору в інтересах ОСОБА_2 . 

З матеріалів справи вбачаться, що позивач скерував на адресу відповідача письмову претензію про виконання зобов`язань щодо надання відповідних документів та послуг або повернення сплачених грошових коштів у сумі 1 400 доларів США у семиденний термін від дня пред`явлення цієї вимоги або повернення коштів. 

ОСОБА_1 надано розписку, згідно якої він зобов`язується повернути позивачу 1 400 доларів США за договором про надання послуг №390 від 9 вересня 2019 року до 23 грудня 2019 року.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні зобов`язання виникають як на підставі договорів, так і на підставі актів цивільного законодавства. 

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 в частині стягнення з відповідача 1 400 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 23 березня 2020 року еквівалентно 38 923,50 грн. 

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, спричинених відповідачем, наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і наслідками, зазначеними у позові, та не аргументовано суму морального відшкодування. Відтак, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди.

З висновками суду першої інстанції, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись: п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 4 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено і підписано 8 липня 2021 року.

Головуючий 

Судді