ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 серпня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16155/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Юрко І.В. (доповідач), суддів:  Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року в адміністративній справі № 160/16155/20 (головуючий суддя першої інстанції Жукова Є.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 04.12.2020 року звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просила:
- скасувати вимогу про сплату боргу від 14.11.2019 року №Ф-64574-17 на загальну суму 29535,44 грн.; 
- зобов`язати відобразити в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 облікову операцію зі зменшення зобов`язань є єдиного соціального внеску на суму 29535,44 грн.. 
В обгрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 21.11.2020 року отримала податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-64575-17 від 18.09.2020 року у сумі 29 535,44 грн.. Позивач вказує, що вона є особою, яка має право здійснювати незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність. Починаючи з 1998 року постійно перебувала в трудових відносинах та виконувала обов`язки з надання правової допомоги в рамках виконання трудових відносин. Роботодавцем щомісячно сплачувався єдиний соціальний внесок за неї та з нарахованої заробітної платні утримувались податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. 29.08.2019 рону вона подала до Ради адвокатів Дніпропетровської області заяву про внесення змін в Реєстр адвокатів України стосовно змін форми адвокатської діяльності з самозайнятої особи на роботу в складі адвокатського об`єднання. 23.10.2019 року нею отримано витяг з Єдиного реєстру адвокатів України з якого вбачається, що вона діє у формі адвокатської діяльності в складі адвокатського об`єднання «Правовий альянс». 21.11.2019 року позивач звернулась до Кам`янського управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області з повідомленням про припинення діяльності, до якого були додані заяви про зняття з обліку платника єдиного внеску за формою 7-ЄСВ та заява про ліквідацію або реорганізацію платника податків за формою 8-ОПП. Отже, як зазначає позивач, відповідач обізнаний, що нею не ведеться адвокатська діяльність як самозайнятою особою. 

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року позовну заяву задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску № Ф-64575-17 від 18.09.2020 року у сумі 29 535,44 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, а тому суді апеляційної інстанції справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, встановила наступне. 
Позивач - ОСОБА_1 має право на зайняття адвокатською діяльністю з 17.07.2006 року, форма адвокатської діяльності - Адвокатське об`єднання «ПРАВОВИЙ АЛЬЯНС» (а.с.35).
Відповідач - Головне управління ДПС у Дніпропетровській області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.
Згідно записів трудової книжки Серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 01.11.2012 року по 23.08.2018 року працювала начальником юридичного відділу в ПАТ «Дніпровська теплоелектроцентраль», а з 03.09.2018 року по 03.05.2019 року провідним юрисконсультом юридичного відділу дирекції з правових питань в ПрАТ «Дніпровський металургійний завод» (а.с.27-34). 
За період роботи роботодавці виплачували ОСОБА_1 заробітну плату, утримували з її доходу та перераховували за неї до відповідних бюджетів обов`язкові платежі, в тому числі ЄСВ, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу (форма 5-ОК) (а.с.7-12).
29.08.2019 року позивачем подано до Ради адвокатів Дніпропетровської області заяву про внесення змін в Реєстр адвокатів України стосовно змін до форми адвокатської діяльності з самозайнятої особи на роботу в складі адвокатського об`єднання «Правовий альянс» з 21.08.2019 року, де по теперішній час позивач працює.
Відповідно до відомостей з інтегрованої картки платника податків станом на 31.10.2020 року за позивачем обліковується борг зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 29535,44 грн. (а.с.63-64).
18.09.2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Ф-64575-17 на загальну суму 29535,44 грн. (а.с.14).
Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач оскаржила її до суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.
Правовідносини сторін, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо визначення вичерпного переліку податків і зборів, що справляються в Україні, та порядку їх адміністрування, платників податків та зборів, їх прав та обов`язків, компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податковою контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються нормами Конституції України від 28.06.1996 року №254к/96-ВР, Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Відповідно до п.п.14.1.156 п.14.1 ст.14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.36.1 ст.36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Контролюючими органами вищого рівня є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, - для контролюючих органів в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональних територіальних органів та митниць; контролюючі органи в Автономній Республіці Крим, містах Києві та Севастополі, областях, міжрегіональні територіальні органи - для державних податкових інспекцій, які їм підпорядковуються. (п.55.2 ст.55 ПК України). 
Порядок оскарження рішень контролюючих органів визначений у ст.56 ПК України, п.56.1 якої визначає, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з абз.2 п.1 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Пунктами 4, 5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, а також осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абз.1 п.1, п.2 ч.1 ст.7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується:
для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;
для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Відповідно до абз.3 п.1 ч.1 ст.7 Закону №2464-VI нарахування та сплата єдиного внеску за платників, зазначених у абзаці сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, але не менше мінімального страхового внеску за кожну особу.
З аналізу наведених норм вбачається, що платниками єдиного соціального внеску є самозайняті особи, зокрема, адвокати, які здійснюють адвокатську діяльність індивідуально. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності індивідуально та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць.
Особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і зобов`язана сплачувати єдиний соціальний внесок не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення правових норм, якими врегульована сплата єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДПС і мають свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, та які одночасно перебувають у трудових відносинах в межах цієї діяльності, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм Закону №2464-VI наведений Верховним Судом в постанові від 27.11.2019 року у справі №160/3114/19, в постанові від 04.12.2019 року в адміністративній справі №440/2149/19, в постанові від 17.06.2020 року в адміністративній справі №400/2263/19.
Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу роботодавцями позивача сплачено за неї єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманого працівника, а саме (а.с.7-12): 
- протягом 2017 року щомісячно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати у розмірі 239152,14 грн.; 
- протягом 2018 року щомісячно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати у розмірі 246463,34 грн.; 
- протягом 2019 року щомісячно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати у розмірі 89797,91 грн.; 
- протягом 2020 року щомісячно сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в розмірі 22% від суми нарахованої заробітної плати у розмірі 371093,40 грн..
Відтак, роботодавці позивача щомісячно сплачували за неї, як найманого працівника, ЄСВ у розмірі не менше мінімального від суми нарахованої йому заробітної плати.
Станом на 31.10.2020 року за позивачем обліковується борг зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 2017 року по 2020 року у сумі 29535,44 грн. (а.с.63-64).
18.09.2020 року Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області складено вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ОСОБА_1 єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Ф-64575-17 на загальну суму 29535,44 грн. (а.с.14).
При цьому, до вимоги не надано розрахунок вказаного боргу із зазначенням періодів.
Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному стахуванню та за який щомісяця сплачені стахові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне стахування, встановлене законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків менша мінімального страхового внеску, цей період зараховується до страхового стажу пропорційно сумі сплаченого ЄСВ. 
Суд зазначає, що позивачу зараховувався страховий стаж, а отже, підтверджується сплата страхових внесків, а саме ЄСВ.
На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що роботодавець, нараховуючи позивачу заробітну плату, сплачував за неї, як страхувальник, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження адвокатської діяльності відповідачем не надано.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, то в розумінні Закону №2464-VI позивач є застрахованою особою, і внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за неї в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19; від 23.01.2020 року у справі №480/4656/18; від 03.04.2020 року у справі № 140/642/19.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що за позивача єдиний соціальний внесок сплачувався лише до 01.05.2019 року. Відрахування до пенсійного фонду України у період з 01.05.2019 року по 18.09.2019 року не надходили.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що як зазначалось вище, вимога не містить розрахунку боргу за певними періодами, та саме за період 01.05.2019 року по 18.09.2019 року, що порушує принцип правової визначеності для позивача.
Доказів отримання позивачем у період 01.05.2019 року по 18.09.2019 року доходів від провадження адвокатської діяльності, як і взагалі докав провадження позивачем адвокатської діяльності в цей період відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано, та в матеріалах справи такі докази відсутні.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийняття вимоги про сплату боргу від 14.11.2019 року №Ф-64574-17.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Оскільки справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року в адміністративній справі № 160/16155/20 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого      2021 року в адміністративній справі № 160/16155/20 залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

   
Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      С.Ю. Чумак