Ухвала
 
22 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 643/19457/19
провадження № 61-11697ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 14 червня      2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 140 000,00 грн як повернення передплати за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19. 
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 15 серпня 2019 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) укладено договір купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався передати у власність покупцю (йому) термодошку (ясень у кількості 430 кв. м, сосна 90 кв. м) на загальну вартість 337 000,00 грн у строк (7-14) робочих днів з моменту здійснення 50 відсотків передплати згідно з виставленого рахунку-фактури. На підставі виставленого рахунку-фактури на оплату  від 16 серпня 2019 року № 1 він платіжним дорученням від 19 серпня 2019 року № В881063602 здійснив 50 відсотків передплати на розрахунковий рахунок відповідача у розмірі 168 500,00 грн з призначенням платежу «Оплата згідно Договору купівлі-продажу № 15/08-19 та рахунку на оплату № 1 від 16.08.2019 року». Крім того, платіжним дорученням від 02 жовтня 2019 року № В881038226 він також перерахував на розрахунковий рахунок відповідача 10 700,00 грн з призначенням платежу - «Оплата згідно Договору купівлі-продажу № 15/08-19», а всього перераховано продавцю за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19 грошових коштів на загальну суму 179 200,00 грн. Так, 02 жовтня 2019 року у ФОП ОСОБА_2 отримано 56 кв. м термодошки ясеня на загальну вартість 39 200,00 грн, але всупереч пункту 5.5 договору купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19 відповідачем не надано видаткову накладну та товарно-транспортну накладну. Отже, сума передплати, на яку відповідачем не відвантажено термодошку, складає 140 000,00 грн. Оскільки ФОП ОСОБА_2 своєчасно не виконав свої зобов`язання у повному обсязі щодо поставки термодошки згідно з умовами договору купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19, у зв`язку з чим він звернувся із вимогою від 03 жовтня 2019 року та просив повідомити, коли можливо отримати в повному обсязі згідно з умовами договору купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19. Згідно з відповіді від 07 жовтня 2019 року відповідач підтвердив, що отримав 179 200,00 грн від за договором купівлі-продажу  15 серпня 2019 року № 15/08-19, але вважає, що відвантажив продукцію (термодошку ясеня) у повному обсязі. 25 жовтня 2019 року на адресу ФОП ОСОБА_2 направлена вимога про розірвання договору купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19 та повернення передплати, яка отримана відповідачем 29 жовтня 2019 року, проте до цього часу ФОП ОСОБА_2 так і не повернув суму передплати в розмірі 140 000,00 грн, на яку відповідачем не відвантажено термодошку. 
 
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив стягнути з відповідача за договором купівлі-продажу від 15 серпня 2019 року № 15/08-19 суму неповернутих коштів у розмірі 140 000,00 грн.
 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором купівлі-продажу від 15 вересня 2019 року № 15/08-19 у розмірі 140 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з вини ФОП ОСОБА_2 позивачу завдано збитків, оскільки продавцем порушено чинне законодавство при виконанні договору купівлі-продажу, порушено умови договору між продавцем і покупцем, та у разі якщо, продавець не передав товар у встановлений договором строк, продавець зобов`язаний повернути покупцю одержану суму попередньої оплати за товар.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 задоволено.Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що уматеріалах справи відсутні докази того, що позивачем отримано лише 56 кв. м термодошки з ясеня на загальну суму 39 200,00 грн замість 256 кв. м. Доказів складання акту у зв`язку із невідповідністю кількості товару, зазначеного у накладній, фактично одержаному товару матеріали справи не містять. Таким чином, позивачем не надано доказів того, що продавцем не були виконані свої зобов`язання, тому відсутні підстави для задоволення позову. 
 
08 липня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 140 000,00 грн, що є меншим, ніж дві п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (567 500,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими з урахуванням того, що практика розгляду судами такої категорії спорів є усталеною.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, та не надав будь-яких доказів на підтвердження наведених ним обставин.
 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі, та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Оскільки, касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак   І. Ю. Гулейков   Г. І. Усик