ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 липня 2021 року           справа № 360/1725/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В. Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі № 360/1725/20 (головуючий суддя І інстанції – Ірметова О.В.), складене у повному обсязі 30 червня 2020 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення компенсації за невикористані відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
                                                        ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2020 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області, яким просив:
- визнати протиправну бездіяльність Головне управління Національної поліції в Луганській області;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Луганській області здійснити перерахунок грошового забезпечення за грудень 2018 року у розмірі 1612,04 гривень, та стягнути її;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області за період з 2015 року по 2019 рік компенсацію за не використанні відпустки, а саме: за 2015 рік - 2622,70 гривень, за 2016 рік - 7343,56 гривень, за 2018 рік - 7343,56 гривень, за 2019 рік - 7343,56 гривень, а разом - 24653,38 гривень; 
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Луганській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 17 жовтня 2019 року по день фактичного розрахунку, у сумі 515,36 гривень за кожен день прострочення (а.с. 1-11).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що його 03.09.2019 звільнено зі служби в Національній поліції України на підставі Наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області № 821о/с від 29.08.2019 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” (за власним бажанням). Згідно з виписки по картковому рахунку, 20.09.2019 позивачу зараховано за вересень 2019 року грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби в поліції в сумі 28787,40 гривень.
При отримані грошового забезпечення за вересень 2019 року та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції, позивач дійшов до висновку, що сплачено меншу суму ніж ту, яку мав був отримати, у зв`язку з чим, звернувся спочатку 08.10.2019 до Головного управління Національної поліції в Луганській області з питанням щодо перерахунку розміру фактично отриманого грошового забезпечення за вересень 2019 року та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції. Заявлені вимоги, ГУНП в Луганській області у визначений ст. 20 Законом України “Про звернення громадян” строк не розглянуті, будь-якої відповіді станом на 15.11.2019 не було, тому 15.11.2019 для відновлення порушених прав звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом: про визнання протиправною бездіяльністю ГУНП в Луганській області; зобов`язати ГУНП в Луганській області здійснити перерахунок премії за вересень 2019 року; зобов`язати ГУНП в Луганській області здійснити перерахунок вихідної допомоги при звільненні з урахуванням суми нарахованої премії за вересень 2019 року; стягнути з ГУНП в Луганській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04.09.2019 по 16.10.2019; стягнути з ГУНП в Луганській області за період з 07.11.2015 по 31.01.2016 винагороду за участь в Антитерористичній операції. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 позовні вимоги задоволені частково, а саме задоволено вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. 
Під час судового розгляду позовної заяви представник ГУНП в Луганській області Татаринова О.В. надала письмові пояснення, які отримав 31.01.2020, згідно з якими встановлено, що 17.10.2019 виплачені належні позивачу кошти у розмірі 117,88 грн, а саме: проведено перерахунок посадового окладу та надбавки за вислугу років за грудень 2018 року; окладу за спеціальним званням та надбавки за вислугу років за січень 2016 року; надбавки за таємність за грудень 2016 року та липень 2018 року. Відповідно до копії розрахункового листа на ім`я ОСОБА_1 , який був додатком до письмових пояснень, встановлено, що за грудень 2018 року нарахована заробітна плата з урахуванням посадового окладу слідчого СВ - 2400 гривень, хоча у вказаний період позивач виконував обов`язки заступника начальника СВ з посадовим окладом - 2 850 гривень. З огляду вказаного розрахункового листа встановлено, що премія у грудні 2018 року розраховувалась із врахуванням посадового окладу слідчого, а не заступника начальника СВ, так як у вказаний період позивач тимчасово виконував обов`язки начальника СВ.
Позивач 28.02.2020 спрямував заяву до ГУНП в Луганській області з питанням перерахунку премії за грудень 2018 року. 30.03.2020 за вих. 328/111/22-2020 отримав відповідь з ГУНП в Луганській області на заяву від 28.02.2020, згідно з якою підстав для перерахунку премії у грудні 2018 року немає, премія нарахована правильно та сплачена у повному обсязі.
Таким чином, дії відповідача щодо не здійснення перерахунку грошового забезпечення за грудень 2018 року позивач вважає неправомірними.
Відповідно до Рішення комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бонових дій працівниками органів внутрішніх справ України № 20/І/ХІІІ/319 від 29.10.2015, ОСОБА_1 , було надано статус учасника бойових дій. На підставі вказаного рішення, ОСОБА_1 , видано посвідчення учасника бойових дій від 06.11.2015 серія НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що відповідно до довідки №11482/111/46-2019 від 20.12.2019 йому у 2015, 2016, 2018 та 2019 роках не надавалась додаткова оплачувана відпустка як учаснику бойових дій. При звільненні в 2019 році позивачу не виплачено компенсацію за невикористані відпустки за 2015, 2016, 2018, 2019 роки.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 по 2016 роки та з 2018 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 вересня 2019 року. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 по 2016 роки та з 2018 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03 вересня 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 92-97).
Не погодившись з вищевказаним судовим рішенням Головне управління Національної поліції в Луганській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що обов`язковою передумовою для виплати поліцейському компенсації за невикористану відпуску є визначення кількості днів невикористаної відпустки в наказі про звільнення. У даному випадку, належність до виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні щорічної оплачуваної відпустки за 2015 рік в наказі ГУНП в Луганській області від 29.08.2019 № 821 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції не визначена. Витяг з наказу про звільнення зі служби в поліції отримано ОСОБА_1 у день звільнення (03.09.2019), про що свідчить його власноручна розписка від 03.09.2019. Позивач у встановленому порядку наказ ГУНП в Луганській області від 29.08.2019 № 821 о/с, який є актом індивідуальної дії та на підставі якого фінансовим підрозділом ГУНП в Луганській області проводиться виплата коштів, не оскаржив, а тому вимога про стягнення компенсації за щорічну оплачувану відпустку, передбачену ст. 93 Закону України від 02.07.2015 № 590-VІІІ у кількості 5 діб, на думку апелянта, є передчасною та такою, що суперечить законодавчо закріпленій процедурі проведення таких виплат, що узгоджується з приписами пункту 8 розділу III Порядок № 260 від 06.04.2016.
Апелянт звертає увагу суду, що зазначений вид відпустки (“додаткова відпустка із збереженням заробітної плати” учаснику бойових дій) не є щорічною відпусткою, з огляду на її регулювання окремою статтею КЗпПУ (ст. 77-2 КЗпПУ), у той час як види щорічних додаткових відпусток (з відкритим переліком) наведені у ст. 76 КЗпПУ, що виключає можливість розгляду “додаткової відпустки із збереженням заробітної плати” учаснику бойових дій як одного з видів відпустки, про які йдеться у п. 3 ч. 1 ст. 76 КЗпПУ: а також з огляду на розміщення норми, яка регламентує надання зазначеної відпустки (ст. 16-2 “Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності”) у Законі України “Про відпустки” у розділі III вказаного Закону “Додаткові відпустки у зв`язку з навчанням. Творча відпустка. Відпустка для підготовки та участі в змаганнях. Додаткова відпустка окремим категоріям громадян та постраждалим учасникам Революції Гідності” (у свою чергу тривалість, умови та порядок надання щорічних (основних та додаткових) відпусток регламентовано у розділі II “Щорічні відпустки” вказаного Закону).
Крім того, не погодившись з вищевказаним судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив задовольнити позов в частині зобов`язання управління здійснити перерахунок грошового забезпечення за грудень 2018 року у розмірі 1612,04 грн. Позивач у своїй апеляційній скарзі наголошує, що суд не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи в сукупності з нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, у зв`язку із чим дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Справа розглянута у порядку письмовому провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 у період з 04.08.2009 по 03.09.2019 проходив службу в органах МВС України та Національної поліції України, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с. 13).
Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області від 29.08.2019 №821/ос, позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України “Про Національну поліцію” (за власним бажанням) з 03.09.2019 (а.с. 12).
Згідно з платіжними дорученнями №3890 від 19.09.2019, №4362 від 16.10.2019 та додатків до них 20 вересня 2019 року позивачу нарахована заробітна плата за вересень 2019 року та одноразова грошова допомога при звільненні, та 17.10.2019 нарахована заробітна плата ГУНП в Луганській області в сумі 117,88 грн (а.с. 83-86).
Позивач не погодившись з невиплатою винагороди за участь в АТО за зазначений період, вважаючи, що йому зменшено розмір премії за вересень 2019 року, у зв`язку з чим невірно розраховано грошовому допомогу при звільненні, а також вважаючи, що з ним несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 січня 2020 року у справі №360/4915/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні – задоволено частково. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19216,27 грн з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Відповідно до довідки про доходи Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області №433/111/22-2020 від 27.05.2020 грошове забезпечення позивачу за грудень 2018 року нараховано з урахуванням: посадового окладу – 2850,00 грн, окладу за спеціальним званням - 1600,00 грн, надбавки за вислугу років – 890,00 грн, премії 268,13% - 14318,14 грн, індексація – 681,96 грн, всього – 20340,10 грн (а.с. 82).
Також згідно з рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій працівників внутрішніх справ України від 29.10.2015 №20/І/ХІІІ/319, ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій, що також підтверджується відповідним посвідченням учасника бойових дій (а.с. 18, 19).
З довідки Білокуракинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області №6393/111/46-2020 від 02.06.2020 встановлено, що слідчому слідчого відділення Білокуракинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області надавалася додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2017 рік. Впродовж 2015, 2016, 2018 та 2019 років ОСОБА_1 у додатковій відпустці із збереженням грошового забезпечення як учасник бойових дій не перебував (а.с. 73).
Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Луганській області №159 о/с від 06.03.2017 ОСОБА_1 надано додаткову відпустку із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2017 рік у кількості 14 діб, з 10 по 23 березня 2017 року (а.с. 74).
Позивач, не погодившись з розміром його грошового забезпечення за грудень 2018 року, а також вважаючи, що йому не виплачено компенсацію за не використані відпустки за 2015 по 2019 роки та несвоєчасно проведено розрахунок при звільненні, звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію", частиною першою статті 94 якого визначено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Питання нарахування і виплати грошового забезпечення поліцейських визначаються постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 № 988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, відповідно до п.1 якої грошове забезпечення поліцейських складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер), премії та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (далі Постанова № 988).
Кабінетом Міністрів України постановлено виплачувати надбавку за службу в умовах режимних обмежень у розмірах та порядку, визначених законодавством (пп. 2 п. 5 Постанови № 988).
З метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, Міністерством внутрішніх справ України затверджено наказом від 06 квітня 2016 року № 260 Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).
За змістом пункту 2 Порядку № 260 розділу І до складу грошового забезпечення входять:1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 6 Порядку № 260 розділу І передбачено, що підставою для виплати грошового забезпечення є наказ керівника (начальника) органу, закладу, установи Національної поліції (далі - орган поліції) про призначення на посаду поліцейського відповідно до номенклатури посад, наказ ректора ВНЗ МВС із специфічними умовами навчання про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу поліції та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат.
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі щодо неправильного розрахунку розміру його грошового забезпечення в грудні 2018 року, суд зазначає про таке.
Відповідно до абзацу 4 пункту 3 Порядку № 988 затверджено схеми посадових окладів поліцейських у розмірах згідно з додатками 3 - 10.
Як зазначено позивачем та не заперечуються відповідачем, позивач у спірний період тимчасово виконував обов`язки заступника начальника слідчого відділення.
Відповідно до додатку 7 до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988, посадовий оклад заступника начальника: сектору (відділення), чергової частини складає у місті Києві – 2700,00 грн, інші – 2600,00 грн.
З довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Луганській області №433/111/22-2020 вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_1 за грудень 2018 року нараховано за посадою заступника начальника слідчого відділення у розмірі 2850,00 грн (а.с. 82).
Таким чином, посадовий оклад за грудень 2018 року, позивачу виплачено у законодавчо встановленому розмірі, а тому підстав для його перерахунку не має.
Отже, враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджує викладений в оскаржуваному рішенні висновок, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення за грудень 2018 року є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню. Отже апеляційна скарга ОСОБА_1 також не підлягає задоволенню.
З приводу доводів Головного управління Національної поліції в Луганській області компенсації про відсутність підстав для задоволення позову в частині нарахування та виплати компенсації за невикористані відпустки за період з 2015 року по 2019 рік, суд зазначає таке.
Відповідно до статті п`ятої Закон України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі - Закон № 3551-XII) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час”.
За приписами пункту 19 частини першої статті 6 Закону № 3551-XII, учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
З матеріалів справи встановлено, що позивач має статус учасника бойових дій з 2015 року.
За приписами  статті 12 Закону № 3551-XII, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Службовий час і час відпочинку поліцейських регулюється статтями 91 - 93 Законом № 580-VIII.
Приписами частини другої статті 92 Закону № 580-VIII встановлено, що поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
За приписами частини дев`ятої та десятої  статті 93 Закон № 580-VIII, поліцейським у рік звільнення за власним бажанням, за віком, через хворобу чи скорочення штату в році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої обчислюється пропорційно з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожний повний місяць служби в році звільнення. При звільненні поліцейського проводиться відрахування з грошового забезпечення надмірно нарахованої частини чергової відпустки за час невідпрацьованої частини календарного року. За невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Крім того, відповідно до абзацу 8 пункту 8 Розділу III Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого  наказом Міністерства внутрішніх справ України 06 квітня 2016 року № 260 (далі - Порядок № 260) встановлено, що виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства, на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Слід зазначити, що в частині десятій статті 93 Закону № 580-VIII та абзаці 8 пункту 8 Розділу III Порядку № 260 йдеться про “невикористану в році звільнення відпустку” без вказівки на її вид (основна чи додаткова).
Відповідно до частини першої та другої статті 94 Закон № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Закон України “Про відпустки” (далі - Закону № 504/96-ВР) встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.
Приписами частини першої  статті четвертої Закону № 504/96-ВР, установлюються такі види відпусток: 1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Відповідно до статті 16-2 Закону № 504/96-ВР, учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений  Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до  Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік”.
Отже, у випадку звільнення поліцейських - учасників бойових дій - їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої  статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР  та  статтею 12 Закону № 3551-ХІІ.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 805/5111/15-а.
При вирішені справи суд враховує висновки викладені в рішенні Європейського суду з прав людини, висловлені у рішенні від 30 квітня 2013 року справі “Тимошенко проти України” (заява № 49872/11), щодо принципу юридичної визначеності, який означає, що застосування національного законодавства має бути передбачуваним тією мірою, щоб воно відповідало стандарту “законності”, передбаченому Конвенцією - стандарту, що вимагає, щоб усе законодавство було сформульовано з достатньою точністю для того, щоб надати особі можливість - за потреби, за відповідної консультації - передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може потягнути за собою її дія (параграф 264).
Принципом, який визначає зміст правовідносин людини із суб`єктом владних повноважень, є принцип верховенства права, який полягає у підпорядкуванні діяльності усіх публічних інститутів потребам реалізації та захисту прав людини, утвердження їх пріоритету перед усіма іншими цінностями демократичної, соціальної, правової держави.
Принцип верховенства права є складною конструкцією, яка містить ряд обов`язкових елементів, зокрема: законність; юридичну визначеність; заборону свавілля; доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами; дотримання прав людини; заборону дискримінації та рівність перед законом. Недотримання хоча б одного з названих елементів публічною адміністрацією означатиме порушення нею принципу верховенства права.
Будь-який необґрунтований неоднаковий підхід законом заборонений, і всі особи мають гарантоване право на рівний та ефективний захист від дискримінації за будь-якою ознакою - раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних та інших переконань, національного чи соціального походження, власності, народження чи іншого статусу.
Суд зазначає, що норми Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” № 3551-ХІІ не обмежують та не припиняють право учасника бойових дій на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки.
З довідки Білокуракинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області №6393/111/46-2020 від 02.06.2020 вбачається, що слідчому слідчого відділення Білокуракинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області надавалася додаткова відпустка із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій за 2017 рік. Впродовж 2015, 2016, 2018 та 2019 років ОСОБА_1 у додатковій відпустці із збереженням грошового забезпечення, як учаснику бойових дій, не перебував (а.с. 73).
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при звільненні позивач, як учасник бойових дій, мав право на отримання грошової компенсації за невикористану ним у 2015, 2016, 2018 та 2019 роках щорічну додаткову відпустку. 
Таким чином, на момент звільнення позивача, відповідачем протиправно не проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої  статті 12 Закону № 3551-ХІІ за 2015, 2016, 2018 та 2019 роки.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17 є безпідставними, оскільки предметом розгляду даної справи було, зокрема щодо нарахування та виплату компенсації за невикористану частину відпустки за 2016 рік в кількості 20 днів, а не з приводу додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій.
Суд зазначає, що під час розгляду справи пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі; виплата грошової компенсації передбачена виключно за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції.
Згідно з частиною другою статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких вона просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права, та у спірних правовідносинах є достатнім та необхідним (ефективним).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 “Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод”, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, погоджує викладений в оскаржуваному рішенні висновок, що правильним та достатнім є обраний судом першої інстанції спосіб відновлення порушеного права ОСОБА_1 шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015 по 2016 роки та з 2018 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 03.09.2019, та зобов`язання нарахувати та виплатити таку компенсацію.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому вони підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статями 139, 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі № 360/1725/20 – залишити без задоволення.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 червня 2020 року у справі № 360/1725/20 – залишити без змін. 
Повний текст судового рішення складено та підписано 01 липня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      А. В. Гайдар 

                                                                                          І. В. Геращенко

                                                                                          І. Д. Компанієць