ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/338/20  Номер провадження 22-ц/814/1483/21	Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я. В.  Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Пилипчук Л.І.,
судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,
секретар Зеленська О.І.,
з участю представника ОСОБА_1 - адвоката Кирилкіна Р.О., відповідача ОСОБА_2 та його адвоката Барташа М.М., відповідача ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Полтаві в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2021 року, постановлене суддею Татіщевою Я.В. (повний текст складено 18 березня 2021 року),
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності, 

в с т а н о в и в:
21.04.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 12.02.2020 марка автомобіля «Infiniti», модель «G35», 2005 р.в., чорного кольору, тип ТЗ: легковий, кузов: седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , покупець: ОСОБА_2 , визнавши за ним, ОСОБА_1 , право власності на указаний автомобіль. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.02.2020 видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , з правом продажу та перереєстрації спірного автомобіля, посвідчену приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Буланкіною С.М. та зареєстровану в реєстрі за №66.
Того ж дня він передав автомобіль ОСОБА_2 , а 10.02.2020 - припинив дію указаної довіреності, звернувшись до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київського області Тамаря Я.В., про що 11.02.2020 повідомив ОСОБА_2 в телефонній розмові.
ОСОБА_2 , без відома позивача, 10.02.2020 видав довіреність на автомобіль іншій особі ( ОСОБА_3 ), яка 12.02.2020 згідно договору купівлі-продажу, оформленого та підписаного сторонами в Територіальному сервісному центрі МВС України №7442, в м.Прилуки, Чернігівської області, здійснила його відчуження на користь покупця ОСОБА_2 .
Оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу довіреність, на підставі якої продавець набув таке право, вже була скасована в нотаріальному порядку, а відповідач ОСОБА_2 діяв поза волею власника автомобіля, просить визнати такий договір недійсним визнавши за ним,  ОСОБА_1 , право власності на спірний автомобіль згідно ст.392 ЦК України. 
Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 25.06.2020 на підставі ч.ч.1,4 ст.51 ЦПК України ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості співвідповідача./а.с.94-95 т.1/
Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.03.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу та визнання права власності - відмовлено.
Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідачів про скасування довіреності, а також доказів на підтвердження порушення його прав, тобто відповідачі на час вчинення правочину мали всі повноваження діяти від імені позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
       Позивач із рішенням районного суду не погодився та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. 
       Із підстав, попередньо викладених у позовній заяві, доводить, що на момент укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу продавець не мав повноважень його підписувати через те, що довіреність, на підставі якої він набув таке право, вже була скасована в нотаріальному порядку, а з припиненням представництва за довіреністю втрачає чинність передоручення. Відтак, повірений діяв поза волею власника автомобіля.
       Вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає критеріям законності та обґрунтованості, визначених ст.263 ЦПК України та просить застосувати усталену практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішеннях «Руїс Торіха проти Іспанії», «Суомінен проти Фінляндії», згідно якої орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті, тим самим забезпечивши публічний контроль здійснення правосуддя. 
       Указує на відсутність в оскаржуваному рішенні мотивів, відповідно до яких районним судом не прийнято до уваги позицію позивача, а саме, що відповідачі об`єктивно мали можливість дізнатися про скасування довіреності із Єдиного реєстру довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку, внесення записів до якого необхідно розцінювати як офіційне повідомлення усіх громадян та державних органів про припинення доручення. 
       Вважає, що районний суд неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, та не дослідив тієї обставини, що першочергово саме ОСОБА_2 не виконав обов`язку щодо повідомлення позивача про намір видати довіреність про передоручення з правом продажу спірного автомобіля, чим порушив ч.2 ст.240 ЦК України.
       Оскільки йому, позивачу, не було відомо, що ОСОБА_2 передоручив спірний автомобіль ОСОБА_3 , та не знав його контактних даних, тому із об`єктивних причин не міг повідомити його про відкликання довіреності.
       Просить застосувати до спірних правовідносин позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 16.05.2019 у справі №401/2995/16-ц, визнавши договір купівлі-продажу недійсним, оскільки ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності, вчинив правочин від імені особи, яку представляв, у своїх інтересах, внаслідок чого набув право власності на спірний автомобіль. 
       Посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини у справі ««ТОВ Фріда» проти України» щодо недопустимості надмірного формалізму, який би призводив до порушення прав особи, вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.238, 248, 249 ЦК України.
       07.06.2021 до апеляційного суду надійшли відзиви відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на апеляційну скаргу, в якому просять залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
        ОСОБА_2 зазначає, що 08.02.2020 між ним та ОСОБА_1 фактично було укладено договір міни транспортного засобу, за умов якого він передав позивачу належний йому на праві власності автомобіль «Опель» в обмін на автомобіль «Інфініті», належний позивачу, з доплатою йому 1 000,00 дол. США, згідно усної домовленості, та 100 євро на переоформлення автомобіля. При оформленні правочину сторони обмінялися нотаріальними довіреностями на право їх продажу. При цьому він, ОСОБА_2 , повідомив позивача про намір продати автомобіль «Інфініті» та, що вже має на нього покупця. Стверджує, що позивач не повідомляв його та сервісний центр про скасування довіреності.
        ОСОБА_3 , посилаючись на положення ч.ч.2,3 ст.249 ЦК України, доводить, що позивач, будучи обізнаним про існування довіреності на його ім`я, не повідомляв його про скасування довіреності на ім`я ОСОБА_2 . 
В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Кирилкін Р.О. доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також представник ОСОБА_2 - адвокат Барташ М.М. заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належав автомобіль INFINITI G35, реєстраційний номер НОМЕР_3 , 2005 року випуску, чорного кольору, що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 ./а.с. 6-7 т.1/
08.02.2020 ОСОБА_1 видав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси перед третіми особами з питань експлуатації та розпорядження належним йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого 05.03.2019 Центром 5946, транспортним засобом: марка, модель INFINITI G35, тип Т3 загальний легковий - загальний седан-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого 05.03.2019 Центром 5946. 
Довіреність видана з правом продажу ТЗ, оренди, позички за встановленим законом порядком; страхування (цивільна відповідальність, повне Авто-КАСКО, часткове Авто-КАСКО, тощо), поїздок за кордон, догляду на митницях, строком дії до 08.02.2021, посвідчена приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Буланкіною С.М. та зареєстрована в реєстрі за №66./а.с.119 т.1/
10.02.2020 ОСОБА_2 , діючи за довіреністю, посвідченою 08.02.2020 приватним нотаріусом Гадяцького районного н6отаріального округу Полтавської області Буланкіною С.М., за реєстровим №66, від імені ОСОБА_1 , уповноважив ОСОБА_3 представляти його інтереси перед третіми особами з питань експлуатації та розпорядження належним власникові на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 , виданого 05.03.2019 Центром 5946, транспортним засобом: марка, модель INFINITI G35, тип Т3 загальний легковий - загальний седан-В, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , рік випуску 2005, реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого 05.03.2019 Центром 5946. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Гребінківського районного нотаріального округу Полтавської області Радзівон Н.В. та зареєстрована в реєстрі за №58, з правом продажу, оренди, позички за встановленим законом порядком, без права передоручення, дійсна до закінчення терміну дії основної довіреності, до 08.02.2021./а.с.120 т.1/.
10.02.2020 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тамаря Я.В. припинено дію довіреності, посвідченої 08.02.2020, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей №41308963 від 10.02.2020./а.с. 5, 64-65 т.1/
12.02.2020 у Територіальному сервісному центрі МВС 7442 РСЦ МВС в Чернігівській області Дібрівний А.М. (продавець), в особі ОСОБА_3 , який діяв на підставі доручення продавця, та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу 7442/2020/19300382 транспортного засобу, відповідно до якого продавець передає у власність покупцеві транспортний засіб: марки INFINITI G35, реєстраційний номер  НОМЕР_3 ,2005 року випуску, чорного кольору; за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 175 900,00 грн./а.с.122 т.1/.
12.02.2020 вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ./а.с. 88 т.1/.
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив із того, що за правилами ч.4 ст.249 ЦК України скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту, коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася. До настання такої події скасована довіреність є чинною для представника та третіх осіб, перед якими представник представляє інтереси довірителя. 
Позивачем не надано доказів належного повідомлення відповідачів про скасування довіреності, а також доказів на підтвердження порушення його прав, тобто відповідачі на час вчинення правочину мали всі повноваження діяти від імені позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони прийняті з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до сталої позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у справах «Руїс Торіха проти Іспанії», «Хіро Балані проти Іспанії», рішення національних судів мають відповідати принципу визначеності, в тому числі повинні бути в достатній мірі обґрунтованими та вмотивованими. До таких категорій аргументів сторін та їхніх заяв, які безпосередньо стосуються прав і свобод, що гарантуються Конвенцією і її протоколами, національні суди мусять відноситися при розгляді справи з особливою суворістю і ретельністю. Дані аргументи обов`язково мають бути оцінені, прокоментовані та враховані при формулюванні мотивів винесення рішень.
Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Оскаржуване рішення районного суду викладеним вимогам не відповідає. 
Як убачається із матеріалів справи, між сторонами склалися правовідносини щодо представництва за довіреністю та купівлі-продажу автомобіля, які регулюються главами 17 та 54 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.
За частиною третьою статті 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Згідно зі статтею 240 ЦК України представник зобов`язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 ЦК України).
У відповідності до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16.05.2019 у справі №401/2995/16-ц, відносини представництва мають особистий характер, а тому первинний представник має сповістити особу, яку представляє, про проведене передоручення і повідомити їй необхідні відомості про особу, якій він передав повноваження. Повідомлення про вчинене передоручення має бути направлено особі, яку представляють, негайно, оскільки особа, яку представляють, якщо вона вважає за необхідне, має право в односторонньому порядку скасувати проведене передоручення. Тому невиконання цього обов`язку представником тягне за собою його відповідальність перед особою, яку представляють, за дії замісника як за свої власні.
При цьому, якщо представник вчинив правочин не в інтересах довірителя, а у своїх власних, то це є підставою для визнання такого правочину недійсним. Правило, передбачене частиною третьою статті 238 ЦК України, покликане гарантувати інтереси особи, яку представляють, від можливих зловживань з боку представника.
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Апеляційним судом установлено та не заперечується сторонами, що 08.02.2020 ОСОБА_1 видав довіреність на ім`я ОСОБА_2 , з правом продажу та перереєстрації спірного автомобіля, посвідчену приватним нотаріусом Гадяцького районного нотаріального округу Полтавської області Буланкіною С.М., дія якої припинена 10.02.2020 приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Тамарь Я.В., про що внесено відомості до Єдиного реєстру довіреностей, посвідчених у нотаріальному порядку, час реєстрації 19:05:30./а.с.5, 64-65, 119 т.1/
10.02.2020 ОСОБА_2 (в порядку передоручення) передав автомобіль «Infiniti», модель «G35», 2005 р.в., чорного кольору, тип ТЗ: легковий, кузов: седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , у розпорядження ОСОБА_3 , який 12.02.2020 здійснив відчуження автомобіля на його користь згідно договору купівлі-продажу 7442/2020/19300382 транспортного засобу за ціною 175 900,00 грн./а.с.122 т.1/
У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_2 , вчиняючи передоручення, дотримався ч.2 ст.240 ЦК України та повідомив про це довірителя ОСОБА_1 . При цьому у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 визнав, що мав на меті відчуження автомобіля та знайшов покупця. Проте подальше набуття у власність спірного автомобіля самим ОСОБА_2 в порядку передоручення на платній основі свідчить, що останній переслідував особисту мету та діяв не в інтересах довірителя, чим порушив права ОСОБА_1 .
Доводи, викладені відповідачем ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що 08.02.2020 між ним та ОСОБА_1 укладено договір міни транспортного засобу, за умов якого він передав позивачу належний йому на праві власності автомобіль «Опель» в обмін на автомобіль «Інфініті» з доплатою 1 000,00 дол. США, згідно усної домовленості та 100 євро на переоформлення автомобіля, колегією суддів до уваги не приймаються та відхиляються. 
По-перше, предмет заявленого спору становлять правовідносини, що виникли на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу «Інфініті», укладеного за довіреністю, та не містять доказів на підтвердження наявних між сторонами спору правовідносин за договором міни.
По-друге, існування між сторонами інших договірних правовідносин, не звільняє відповідача ОСОБА_2 , як представника за довіреністю, від обов`язків повідомляти ОСОБА_1 про передоручення за довіреністю на користь інших осіб та діяти в інтересах довірителя, а не у своїх власних.
Колегія суддів відхиляє як такі, що не стосуються предмету спору, надані відповідачем ОСОБА_2 : окремі оголошення із сайту RST.ua щодо продажу автомобілів Infiniti G та Renault Trafic; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 за ОСОБА_2 та його заяву до нотаріуса від 02.06.2020 про скасування довіреності на ім`я ОСОБА_1 з розпорядження указаним автомобілем; відомості логістичної інформаційної системи - мобільна LIS-M про власника автомобіля Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_6 , НОМЕР_7 ОСОБА_4 , які неможливо ідентифікувати за датою набуття./а.с.а.с.84-87 , 89, 169, 173 т.1/
Зважаючи на викладене, встановивши, що ОСОБА_2 не повідомив ОСОБА_1 про вчинення передоручення на користь ОСОБА_3 та подальше відчуження останнім спірного автомобіля на його, ОСОБА_2 , користь, тобто не в інтересах довірителя, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, визнавши, що на час вчинення правочину відповідачі мали всі повноваження дійти від імені позивача.
Наведені районним судом в оскаржуваному рішення правила ч.4 ст.249 ЦК України, за якими скасована довіреність втрачає чинність для представника та третіх осіб з моменту, коли представник довідався або міг довідатися про скасування довіреності; - або коли третя особа дізналась або могла дізнатись, що дія довіреності припинилася, відповідають позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 19.12.2018 у справі №331/5517/17, від 09.09.2020 у справі №522/3746/19-ц та від 24.02.2021 у справі №576/5/15, проте не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Оскільки передумовою їх застування є дотримання самим представником ( ОСОБА_2 ) вимог ч.2 ст.240 ЦК України щодо повідомлення довірителя про передоручення. Відтак невиконання цього обов`язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні.
Тоді як позиція Верховного Суду по справі №641/8056/16-ц від 12.11.2018 стосується правомірності відчуження транспортного засобу, який перебуває у спільній сумісній власності подружжя, а тому не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. 
Посилання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на обізнаність позивача ОСОБА_1 про передоручення та подальше відчуження транспортного засобу не ґрунтуються на доказах, а тому апеляційним судом до уваги не приймаються та не доводять повноважність представника на вчинення правочину.
З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції, що договір купівлі-продажу автомобіля вчинено у відповідності до вимог закону, є помилковими, а тому правочин, за відсутності повноважень продавця на його укладення, слід визнати недійсним, а порушене право позивача, як власника, відновити, визнавши за ним право власності на спірний автомобіль на підставі ст.392 ЦК України.
Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11.03.2021 - скасуванню, із постановленням нового про задоволення позовних вимог. 
Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по 3 654,75 грн. із кожного ((2 924,50 грн. за подачу позову +4 385,00 грн. за апеляційну скаргу)/2)./а.с.1,2, 244 т.1/
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 11 березня 2021 року- скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 12 лютого 2020 року марки автомобіля «Infiniti», модель «G35», 2005 року випуску, чорного кольору, тип ТЗ: легковий, кузов: седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , продавець ОСОБА_1 в особі ОСОБА_3 , покупець: ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 ).
Визнати за ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) право власності на автомобіль марки «Infiniti», модель «G35», 2005 року випуску, чорного кольору, тип ТЗ: легковий, кузов: седан-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .
Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) 3 654,75 грн. судового збору.
Стягнути із ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) 3 654,75 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 06.07.2021.

Головуючий суддя                                                                 Л.І. Пилипчук

Судді                                                                                 П.С. Абрамов

                                                                               С.М. Бондаревська