ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6220/21 Справа № 199/4307/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді — Деркач Н.М.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі — Усик А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - 

ВСТАНОВИВ:
       У липні 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.11.1987 року є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
       19.10.2015 року позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться його власний житловий будинок, кадастровий номер 1210100000:01:621:0072 площею 0,0698 га за адресою АДРЕСА_1 . В подальшому земельна ділянка була поділена на частини та продана 1/4 частина ОСОБА_2 , 1/4 частина ОСОБА_3 , 1/4 частина ОСОБА_4 та 1/4 частина ОСОБА_5 .
       23 квітня 2019 року позивач зареєстрував в Управлінні державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме реконструкцію свого будинку та прибудови за адресою АДРЕСА_1 , однак, під час реєстрації вказаної декларації позивач отримав відмову у державній реєстрації прав та обтяжень державного реєстратора №51135888 від 14.02.2020 року, в якій було зазначено, що за вказаною адресою право власності на вказаний житловий будинок власником значиться зовсім інша особа, але позивач не відчужував свій будинок у будь-який спосіб.
       Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками спільного майна за адресою АДРЕСА_1 вказані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Підставою їх права власності зазначена декларація про готовність об`єкта до експлуатацію ДП 179153654508 від 24.12.2015 року, яка зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Дніпропетровській області. 
       Наявність зареєстрованої вказаної декларації унеможливлює реалізацію прав позивача щодо користування та розпоряджання власним майном, у зв`язку з викладеним позивач просив суд скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації ДП179153654508 від 24.12.2015 року за адресою АДРЕСА_1 , яка зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Дніпропетровській області.
       Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2  до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, треті особи:  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 ,  ОСОБА_5 , відмовлено.  
       Не погодившись з таким судовим рішенням,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
       Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Судове рішення у даній справі не повністю відповідає зазначеним вище вимогам закону.
       Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 27.11.1987 року належить житловий будинку за адресою: АДРЕСА_1 . 
       19.10.2015 року позивач зареєстрував право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться його власний житловий будинок, кадастровий номер 1210100000:01:621:0072 площею 0,0698 га за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 19.10.2015 року. 
       Дана ділянка була поділена, частина земельної ділянки за вказаною адресою та за кадастровим номером 1210100000:01:621:0071 відповідно до договору купівлі-продажу № 2044 від 12.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. продана по ј частині ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . 
       08.11.2016 року за третіми особами у справі відбулась державна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , підставою їх права власності зазначена декларація про готовність об`єкта до експлуатацію ДП 179153654508 від 24.12.2015 року, яка зареєстрована Державною архітектурно-будівельною інспекцією у Дніпропетровській області.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпала свою дію фактом виконання, в зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків. 
       Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
       Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
       Якщо порушення своїх прав особа обґрунтовує наслідками, спричиненими рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які ця особа вважає неправомірними та такими, що призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, які мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень, дій чи бездіяльності та скасування відповідних актів є способом захисту цивільних прав й інтересів.
       Таким чином, посилання суду на те, що оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків, є передчасними.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції також виходив з того, що вказані позовні вимоги пов`язані з публічно-правовим спором, а саме зі спором фізичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, а відтак, в даному випадку, відповідно до положень ст. 19 ЦПК України та ст. 19 КАС України, позов ОСОБА_2 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації підлягає розгляду адміністративним судом за правилами КАС України.
       З таким висновком суду погодитись не можна.
       Так, у даній справі суд першої інстанції ухвалою від 06 липня 2020 року відмовляв у відкритті провадження у даній справі, оскільки вважав, що вирішення даного спору належить до юрисдикції адміністративного суду, однак постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 жовтня 2020 року вищевказана ухвала була скасована та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки даний спір, на думку суду апеляційної інстанції, підлягає розгляду за правилами ЦПК України.(а.с. 38-39, 109-112).
       Крім того, позивач мотивував позов тим, що реєстрацією декларації були порушені його права на володіння, користування та розпоряджання майном.
       Предметом позову є скасування декларації, тобто, спірні правовідносини виникли щодо правомірності набуття третіми особами права власності на об`єкт нерухомості, який позивач вважає своєю власністю.
       Не є публічно-правовим спір суб`єкта приватного права – фізичної чи юридичної особи – щодо управлінських дій суб`єкта владних повноважень, які були спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав третьої особи. Такий спір є спором про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного й адміністративного права.
       У даній справі на підставі декларації, яка, на думку позивача, зареєстрована внаслідок протиправної бездіяльності Департаменту ДАБІ у Дніпропетровській області, у третіх осіб виникло речове право, правомірність набуття якого фактично оспорює позивач. А тому цей спір стосується приватно-правових відносин і не може розглядатися за правилами адміністративного судочинства, такий спір має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
       Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц.
       Між тим, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки фактично позивач посилається на порушення його права саме третіми особами, так як останні зареєстрували своє право власності на новостворений будинок за тією ж адресою, яку має позивач у своєму будинку, в результаті чого він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності, проте до участі у справи в якості відповідачів вказані особи позивачем не залучені.
       Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (оскаржувана декларації зареєстрована 24.12.2015 року), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. 
       Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється (частина восьма статті 39 вказаного Закону).
       Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 вказаного Закону).
       Отже, ініціатором реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є замовник будівництва, який несе відповідальність за достовірність даних, вказаних ним у такій декларації.
       Замовник – це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву (пункт 4 частини першої статті 1 зазначеного Закону).
       Судом встановлено, що ініціаторами реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації були треті особи у справі.
       Позивач мотивував свої вимоги порушенням його прав на безпечне володіння, користування та розпоряджання майном.
       Підставою для скасування декларації, на думку позивача, є зазначення у ній третіми особами недостовірних даних, оскільки, як стверджував позивач, останні зареєстрували своє право власності на новостворений будинок за тією ж адресою, яку має позивач у своєму будинку, в результаті чого він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності. 
       Отже, вимога позивача про скасування декларації, в якій, на його думку, треті особи навели недостовірні дані, пов`язана з оспорюванням законності набуття третіми особами права власності на будинок.
       З огляду на це, ініційований фізичною особою спір про скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача особою, за якою на підставі вказаної декларації було зареєстроване право власності на цей об`єкт нерухомого майна.
       Скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, що стала підставою для оформлення замовником будівництва права власності на об`єкт нерухомого майна, вплине на права й обов`язки цього замовника, зокрема, в частині можливості експлуатації відповідного об`єкта нерухомості. А тому належним відповідачем за вимогою про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації є замовник будівництва (особа, на користь якої така декларація зареєстрована).
       Враховуючи наведене апеляційний суд погоджується з тим, що належними відповідачами за цією вимогою, мають бути треті особи у справі, натомість ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до участі у справі в якості відповідачів не залучено, а позивач заяв чи клопотань про залучення таких осіб в якості відповідачів не заявляв.
       За змістом частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц.
       Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, змінити рішення.
       Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
       Таким чином, оскільки суд першої інстанції при відмові у задоволенні позовних вимог виходив з декількох окремих підстав, апеляційний суд вважає за необхідне частково задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_2 та рішення суду в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог — змінити, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови апеляційного суду, а в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -
                                       
П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2021 року в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог — змінити, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови апеляційного суду.
       В іншій частині рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                         Н.М. Деркач
                                                                                       
                                                                                       М.М. Пищида
                                                                                       
                                                                                       І.Ю. Ткаченко