СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2021 р.                                                                          Справа № 922/1197/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий: судді: 	Зубченко І.В. (доповідач),  Гребенюк Н.В., Медуниця О.Є. 	
при секретарі судового засідання:	 Овчаренко О.С.	
за участю представників:	 	
від позивача:	Залеська А.С., свідоцтво серія ДН №4797 від 28.02.2017р., ордер серія АН №1040338 від 23.07.2021р. 	
від відповідача:	Коваль Г.Ю., посвідчення №1795, витяг з реєстру	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу	  Харківської міської ради, м.Харків (вх.№2033 Х/3 від 06.07.2021р.)	
на рішення  господарського суду 	 Харківської області	
ухвалене 	02.06.2021р. (повний текст складено та підписано 07.06.2021р. у м.Харкові)	
у справі 	№922/1197/21 (суддя Прохоров С.А.)	
за позовом 	Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко", м.Харків	
до 	Харківської міської ради, м.Харків	
про 	визнання незаконним і скасування рішення та визнання договору оренди землі поновленим 	

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Харківської області від 02.06.2021р. (повний текст складено та підписано 07.06.2021р.) у справі №922/1197/21 задоволено позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко", м.Харків, до Харківської міської ради, м.Харків. 
Визнано незаконним та скасовано п.14 додатку №2 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 24.02.2021р. №48/21 “Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою”, що стосується надання дозволу територіальній громаді м.Харкова на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,2200га (кадастровий номер 6310136600:09:001:0015) комунальної власності для експлуатації торговельного майданчику з організацією торгівлі автозапчастинами та автомобілями по просп.Ювілейному ріг вул.Академіка Павлова. 
Визнано договір оренди землі від 03.08.2004р. (зареєстрований в Харківській регіональній філії Державного підприємства “Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах” у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) 03.08.2004р. за №66124/04), укладений між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (на момент укладення договору - Акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко", код ЄДРПОУ 22649344) стосовно оренди земельної ділянки із кадастровим номером 6310136600:09:001:0015 площею 0,2200га, що розміщена за адресою: м.Харків, просп.Ювілейний ріг вул.Академіка Павлова, поновленим на той саме строк і на тих саме умовах. 
Визнано укладеною між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (код ЄДРПОУ 22649344) додаткову угоду про поновлення дії договору оренди землі від 03.08.2004р. (зареєстрований в Харківській регіональній філії Державного підприємства “Центр державного земельною кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах” у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) 03.08.2004р. за №66124/04) у наведеній редакції.
Судові витрати покладено на відповідача. Стягнуто з Харківської міської ради на користь Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" 6.810,00грн. судового збору. 
Не погодившись із зазначеним рішенням, Харківська міська рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2021р. у справі №922/1197/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" відмовити повністю.
На переконання апелянта, судом першої інстанції не надана належна оцінка наданим сторонами доказам, що призвело до нез`ясування обставин, що мають значення для справи, невірно застосовано норми матеріального права, а саме ст.33 Закону України «Про оренду землі», та не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме ст.12 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Згідно з твердженнями скаржника, підставами для задоволення вимог апеляційної скарги є наступні:
- позивачем не було розпочато та реалізовано процедуру поновлення договору оренди землі в силу порушення останнім вимог та процедури, передбаченої Законом України «Про оренду землі», а також правового тлумачення Великою Палатою Верховного Суду інституту поновлення договору оренди землі. Позивачем (орендарем) не дотримано погоджених у п.8 додаткової угоди від 21.11.2011р. строків повідомлення орендодавця (відповідача) про намір продовжити дію договору (за 90 днів до закінчення строку дії договору). Так, про намір продовжити строк дії договору Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" повідомило Харківську міську раду листом №677 від 28.11.2016р., до якого не було додано проекту додаткової угоди;
- протягом тривалого листування позивачем у жодному з листів (окрім останнього від 10.03.2020р.) не зазначалося про вжиття дій, направлених на поновлення договору та про наявність такого наміру. Акти приймання-передачі не погоджувалися позивачем виключно з мотивів некоректного найменування посади підписанта з боку Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко". Зазначене свідчить про непослідовність позиції у діях позивача та суперечливу поведінку останнього щодо засад та підстав користування земельною ділянкою;
- відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на спірну земельну ділянку проведена державна реєстрація припинення права оренди від 15.05.2020р. на підставі одностороннього акту відповідача приймання земельної ділянки від 12.05.2020р., право власності на земельну ділянку зареєстроване за Харківською міською радою. Позивачем дії державного реєстратора щодо проведення державної реєстрації припинення права оренди не оскаржувалися. Виходячи зі змісту Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», шляхом проведення відповідних реєстраційних дій державою підтверджено факт припинення речового права за Приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" – права оренди за спірним договором оренди землі;
- для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність юридичних фактів, серед яких додання до листа-повідомлення орендаря проекту додаткової угоди (позивачем додана не була);
- питання регулювання земельних відносин є дискреційними повноваженнями Харківської міської ради, яка діє в інтересах територіальної громади м.Харкова. Як наслідок, оскільки власником спірної земельної ділянки є територіальна громада м.Харкова в особі Харківської міської ради, мотивування суду про вчинені міською радою перешкоди у реалізації позивачем свого права користування даною земельною ділянкою є необґрунтованими та такими, що не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи.
На підтвердження наявності підстав для задоволення викладених в апеляційній скарзі вимог апелянт посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020р. у справі №159/5756/18, від 10.04.2018р. у справі №594/376/17-ц, від 21.11.2018р. у справі №530/212/17.
Для розгляду вищевказаної апеляційної скарги згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк     Н.В., Медуниця    О.Є. 
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 09.07.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2021р. (повний текст складено та підписано 07.06.2021р.) у справі №922/1197/21; зобов`язано позивача у строк до 26.07.2021р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.
Через канцелярію суду 23.07.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" отримано відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку). За тестом відзиву зазначено, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір оренди землі від 03.08.2004р., укладений між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко", вважається поновленим на той самий строк та на тих самих умовах. Також, на думку позивача, місцевим господарським судом було належним чином встановлено факт відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення строку дії договору, у тому числі у формі прийнятих рішень сесій про відмову у продовженні строку дії спірного договору. Одностороння відмова відповідача від спірного договору оренди є безпідставною та необґрунтованою, суперечить засадам цивільно-правових та господарсько-правих відносин.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.07.2021р. призначено розгляд справи №922/1197/21 на 11.08.2021р.
Через канцелярію суду 09.08.2021р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від Харківської міської ради отримано заяву про зупинення провадження у справі, в якій відповідач просить зупинити розгляд справи №922/1197/21 до перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2020р. та рішення господарського суду Волинської області від 11.02.2020р. у справі №903/1030/19.
Заява викладена з посиланням на п.7 ч.1 ст.228 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) та мотивована тим, що наразі триває узгодження правової позиції Великої Палати Верховного Суду щодо застосування статті 33 Закону України «Про оренду землі» та розмежування понять «переважного права на укладення договору оренди землі» та «поновлення договору оренди землі».
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 11.08.2021р. представник відповідача підтримав заяву про зупинення провадження у справі, представник позивача проти її задоволення заперечив.
Розглянувши подану відповідачем заяву про зупинення провадження у справі, судова колегія відмовила у її задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Вказаною нормою передбачено саме право (а не обов`язок суду) щодо зупинення провадження і саме у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах, у тому числі Великою Палатою Верховного Суду.
Судова колегія вважає за необхідне зауважити на тому, що необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку.
Зупинення провадження у справі, на відміну від відкладення розгляду справи, здійснюється без зазначення строку, до усунення обставин, які зумовили зупинення провадження, тому провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього (висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2019р. у справі №904/3935/18, від 10.06.2019р. у справі №914/1983/17, від 16.01.2020р. у справі №908/1188/19).
В аспекті зазначеного, обґрунтованість тривалості провадження повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, зокрема, складності справи та достатності доказів, наявних у матеріалах справи.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Смірнова проти України", у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Красношапка проти України"). 
Зважаючи на це, вирішуючи питання про наявність підстав для реалізації судом права на зупинення провадження у справі в порядку статті 228 ГПК України, суд має дотримуватись балансу забезпечення достатності матеріалів справи для встановлення дійсних фактичних обставин справи з метою забезпечення винесення обґрунтованого та законного рішення у розумінні критеріїв розумності розгляду справи та ефективності судового процесу. 
Колегія суддів, враховуючи можливість здійснення судом перевірки законності і обґрунтованості доказів та доводів сторін, з метою дотримання основних принципів господарського судочинства та забезпечення права учасників справи на ефективний та розумний строк розгляду справи, дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №903/1030/19.
Разом з іншим, у судовому засіданні 11.08.2021р. представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги з мотивів, що були в ній викладені. 
Представник позивача у судовому засіданні 11.08.2021р. заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.
Суд апеляційної інстанції відповідно до ст.269 ГПК України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України та п.17.7 Перехідних положень ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації, складено протокол.
У судовому засіданні 11.08.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, відзив на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.
Як встановлено господарським судом Харківської області та вбачається з наявних матеріалів справи, 03.08.2004р. між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко" (на момент укладення договору – Акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко") укладений договір оренди землі (далі - договір), за умовами якого останньому було передано в строкове платне користування земельну ділянку із кадастровим номером 6310136600:09:001:0015, площею 0,2200га, що розміщена за адресою: м.Харків, просп.Ювілейний (колишній просп.50-річчя ВЛКСМ) (ріг вул.Академіка Павлова) для експлуатації торговельного майданчика з організацією торгівлі автозапчастинами та автомобілями. 
За умовами п.15 вказаного договору земельна ділянка передається в оренду для експлуатації торговельного майданчика з організацією торгівлі автозапчастинами та автомобілями.
Відповідно до п.16 цього договору цільове призначення земельної ділянки – землі житлової та громадської забудови.
Договір укладено терміном до 01.05.2009р. 
Договір оренди зареєстровано в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах» у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) 03.08.2004р. за №66124/04, про що міститься відповідний запис на договорі.
03.08.2004р. між сторонами договору складений акт приймання-передачі земельної ділянки, підписаний повноважними представниками сторін.
Додатковою угодою від 21.11.2011р. до договору оренди землі, яка є його невід`ємною частиною, продовжено термін дії вищевказаного договору до 31.12.2016р.
Листом від 28.11.2016р. №677 Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" повідомило Харківську міську раду про намір продовжити використання земельної ділянки для експлуатації торгівельного майданчику, просило продовжити строки експлуатації торгівельного майданчику з організацією торгівлі автозапчастинами та автомобілями до 31.12.2021р. 
На даний лист від Харківської міської ради жодних заперечень не надходило.
Позивач продовжив використовувати земельну ділянку та сплачувати за нею орендну плату, що підтверджується бухгалтерською довідкою від 23.03.2021р., протилежного відповідачем не доведено. 
Харківська міська рада орендні платежі приймала, проти продовження використання земельної ділянки не заперечувала.
Натомість, у 2019р. Харківська міська рада звернулась до Приватного акціонерного товариства "Концерн АВЕК та Ко" із вимогою повернути спірну земельну ділянку за актами приймання-передачі, від підписання яких Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" відмовлялось, про що свідчить відповідь на лист від 18.12.2019р. №1160. 
Листом Департаменту земельних відносин Харківської міської ради №1446/0/225-20 від 24.02.2020р. повідомлено позивача, що у разі неотримання належним чином оформлених документів, договір оренди землі №66124/04 від 03.08.2004р. буде припинено в односторонньому порядку. 
Листом від 10.03.2020р. №441 Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" повідомило про відмову від повернення земельної ділянки, у зв`язку із тим, що договір оренди землі було поновлено на той самий строк та на тих самих умовах, тобто до 01.12.2021р. з підстав, викладених вище.
Рішенням 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 24.02.2021р. №48/21 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою» (п.14 додатку №2 до рішення) територіальній громаді м.Харкова надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 0,2200га (кадастровий номер 6310136600:09:001:0015) комунальної власності для експлуатації торговельного майданчику з організацією торгівлі автозапчастинами та автомобілями по просп.Ювілейному ріг вул.Академіка Павлова. Фінансування робіт із землеустрою забезпечити за рахунок коштів КП «Міський торговий ринок» згідно укладеної угоди з розробником документації із землеустрою.
Вбачаючи наявність порушення своїх прав як орендаря спірної земельної ділянки, Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" звернулося до суду з розглядуваним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.3 ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Підставами для визнання акту недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акту недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.
Відповідно до ст.143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Згідно зі ст.172 ЦК України територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції, встановленої законом.
У ч.1 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, у тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Згідно із ч.5 ст.60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, у тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування й оренду.
Відповідно до ч.10 ст.59 названого Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Згідно із ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Системне тлумачення наведених положень законодавства свідчить, що, якщо правовий акт індивідуальної дії органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси територіальних громад чи окремих осіб, він визнається недійсним у судовому порядку.
Відповідно до ч.13 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, поділу або об`єднання земельних ділянок.
Спеціальним Законом, який визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямований  на  регулювання  відносин,  які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами  із  забезпечення сталого розвитку землекористування, є Закон України «Про землеустрій».
Згідно з пунктом «б» ч.1 ст.20 названого Закону землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі, зокрема, встановлення та зміни меж об`єктів землеустрою.
Відповідно до пункту «й» частини 2 статті 25 Закону України "Про землеустрій" одним із видів документації із землеустрою є технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.
Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі (ч.1 ст.26 Закону України "Про землеустрій").
Статтею 30 Закону України "Про землеустрій" визначено, що погодження і затвердження документації із землеустрою проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом.
Згідно з положеннями частин 1, 2 ст.31 названого Закону зміни до документації із землеустрою вносяться особою, яка відповідно до вимог цього Закону може бути розробником документації із землеустрою, за рішенням органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування або власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, які затвердили проекти землеустрою. Погодження та затвердження змін до документації із землеустрою здійснюються в порядку, передбаченому для погодження та затвердження документації із землеустрою.
За змістом ч.12 ст.186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок погоджується: у разі якщо поділ, об`єднання земельних ділянок здійснюється її користувачем - власником земельних ділянок, а щодо земельних ділянок державної або комунальної власності - органом виконавчої влади, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, уповноваженими розпоряджатися земельними ділянками відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу; у разі поділу, об`єднання земельної ділянки, що перебуває у заставі, - заставодержателем; у разі поділу, об`єднання власником земельної ділянки, що перебуває у користуванні, - землекористувачем. Технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок затверджується замовником.
Відповідно до абз.2 ч.3 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи. 
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, поділу чи об`єднання земельних ділянок (абз.1 ч.10 ст.24 вказаного Закону).
Положеннями частин 1, 2 статті 27 Закону України "Про Державний земельний кадастр" визначено, що у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається. У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.
Згідно з пунктом 136 цього Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1051 від 17.10.2012р. відомості до Державного земельного кадастру про земельну ділянку в разі її поділу чи об`єднання з іншою земельною ділянкою вносяться на підставі заяви про державну реєстрацію земельної ділянки, яка утворилася в результаті такого поділу чи об`єднання, шляхом здійснення Державним кадастровим реєстратором таких дій:
1) скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття Поземельної книги відповідно до пункту 60 цього Порядку із скасуванням кадастрового номера земельної ділянки за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру;
2) здійснення державної реєстрації земельної ділянки, яка утворилася в результаті поділу чи об`єднання, згідно з пунктами 107 - 111 і 113 цього Порядку;
3) внесення до Поземельної книги на земельну ділянку, сформовану в результаті поділу чи об`єднання земельних ділянок, запису про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованого кадастрового номера земельної ділянки шляхом: проставлення на титульному аркуші Поземельної книги в паперовій формі позначки про утворення земельної ділянки в результаті поділу чи об`єднання за формою згідно з додатком 28, в якій зазначаються скасований кадастровий номер земельної ділянки, підстава для поділу чи об`єднання земельної ділянки, дата такого поділу чи об`єднання, відомості про Державного кадастрового реєстратора, який зробив позначку.
З аналізу наведених норм вбачається, що здійснення поділу сформованої земельної ділянки припиняє її існування як об`єкту цивільних прав та її державної реєстрації, тому вказане може стати перешкодою для реалізації речових прав власником або землекористувачем земельної ділянки, яка була поділена, що свідчить про ключове завдання при вирішенні питання про наявність підстав для визнання незаконним та скасування акту органу місцевого самоврядування встановити факт порушення таким актом прав та законних інтересів особи, яка звертається із відповідним позовом, зокрема – власника майна або орендаря земельної ділянки.
Перевіривши доводи апелянта та встановивши фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов  висновку, що спірний п.14 додатку №2 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 24.02.2021р. №48/21 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою» порушує права й інтереси позивача та підлягає скасуванню з огляду на наступне.
За змістом ч.1 ст.93 ЗК України, ст.1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки – це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом.
За змістом ст.24 Закону України «Про оренду землі» у поточній редакції орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. 
Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом.
Як було зазначено вище, листом від 28.11.2016р. №677 позивач повідомив Харківську міську раду про намір продовжити використання земельної ділянки для експлуатації торгівельного майданчику. 
Водночас, Харківською міською радою жодних заперечень, у тому числі прийнятих у формі відповідного рішення сесії органу місцевого самоврядування про відмову у продовженні строку дії спірного договору оренди землі, не надходило. 
Відповідно до ст.33 Закону України «Про оренду землі» у редакції, що діяла на момент припинення чинності спірним договором оренди землі, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами 1- 5, так і для підстави, передбаченої частиною 6 цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.01.2021р. у справі №907/18/18.
З огляду на відсутність заперечень органу місцевого самоврядування щодо продовження Приватному акціонерному товариству "Концерн АВЕК та Ко" строку користування земельною ділянкою на підставі договору оренди, позивач продовжив реалізацію свого права оренди та здійснював сплату орендної плати, а саме - за 2017р. у сумі 628.987,04грн., за 2018р. у сумі 772.706,64грн., 2019р. у сумі 943.479,34грн., за 2020р. у сумі 681.582,44грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою позивача від 23.03.2021р., та не заперечується відповідачем. 
Харківська міська рада орендні платежі приймала, проти продовження використання земельної ділянки у встановленому чинним законодавством порядку не заперечувала, із вимогою про повернення земельною ділянкою звернулася лише 27.11.2019.
Департамент земельних відносин Харківської міської ради у листі від 24.02.2020р. №1446/0/225-20 повідомив позивача про необхідність надання останнім підписаних актів приймання-передачі земельної ділянки, у випадку ненадання яких договір оренди землі від 03.08.2004р. №66124/04 буде припинено в односторонньому порядку. 
З наведеного у сукупності вбачається, що між сторонами існували довготривалі правовідносини за укладеним договором оренди землі (з додатковою угодою до нього), а також після повідомлення орендарем орендодавця про намір продовжити користування земельною ділянкою.  
Пунктом 6 статті 3 ЦК України закріплений принцип справедливості, добросовісності та розумності. Зазначений принцип включає, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість та добросовісно вести переговори.
Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що поведінка учасників господарських та цивільних правовідносин повинна бути зрозумілою та не суперечити  принципу  venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), який базується ще на римській максимі — «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці)».
Вказана позиція є сталою та викладена, зокрема, у постанові  Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Верховного Суду від 10.04.2019р. у справі №390/34/17, постановах Верховного Суду від 09.04.2019р. у справі №903/394/18 та від 17.11.2018р. у справі №911/205/18).
Загальний порядок укладання, зміни та розірвання господарських договорів, які вчиняються в письмовій формі, пов`язує момент реалізації учасником правовідносин власного волевиявлення на виникнення, зміну чи припинення правовідносин зі здійсненням ним такого волевиявлення в належний спосіб.
Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Законодавець у частині 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначив алгоритм дій, згідно з яким орендодавець після отримання листа-повідомлення орендаря зобов`язаний: розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі.
За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частиною шостою статті 33 Закону «Про оренду землі» врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на пролонгацію договору). 
Суть поновлення договору оренди згідно з цією нормою закону саме й полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі. Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у «мовчазній згоді».
Враховуючи встановлені вище обставини, поведінка відповідача як розпорядника земель комунальної власності, органу місцевого самоврядування, а також сторони зобов`язання, є суперечливою і, беручи до уваги подальші конклюдентні дії з прийняття орендних платежів, відсутність письмового заперечення орендодавця щодо поновлення строку дії договору впродовж встановленого законом строку, свідчить про доведеність факту поновлення строку дії договору на тих самих умовах та на той самий строк.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду, що договір оренди землі від 03.08.2004р. №66124/04, укладений між Харківською міською радою та Приватним акціонерним товариством "Концерн АВЕК та Ко"  (на момент укладення договору – Акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" ), зареєстрований в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах» у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4), з урахуванням змін та доповнень, внесених додатковою угодою від 21.11.2011р., підлягає визнанню поновленим на той самий строк та на тих самих умовах.
Поновлення договору оренди землі в судовому порядку, у передбачений нормами ч.ч.6 - 11 ст.33 Закону України "Про оренду землі" спосіб вимагає не тільки встановлення судом юридично значимих умов, що свідчать про продовження орендних правовідносин (як-то користування земельною ділянкою поза межами строку договору без заперечення орендодавця протягом наступного місяця), а й необхідності укладення додаткової угоди між сторонами, як єдиної підстави продовження орендних прав і обов`язків (складний фактичний склад), при цьому право оренди на той самий (новий) строк підлягає обов`язковій державній реєстрації на підставі укладеної додаткової угоди про поновлення договору, оскільки в силу положень ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Таких висновків про належний спосіб захисту при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди землі дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020р. у справі №908/299/18, у постанові від 29.09.2020р. у справі №378/596/16-ц.
Додаткова угода до договору оренди землі, зміст якої зафіксований у оскаржуваному рішенні суду, відповідно до п.1 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що договір оренди землі від 03.08.2004р. (зареєстрований в Харківській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітету України по земельних ресурсах» у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі (книга №4) 03.08.2004р. за №66124/04) стосовно оренди земельної ділянки із кадастровим номером 6310136600:09:001:0015 слід визнати поновленим, судова колегія дійшла висновку про наявність правових підстав для визнання додаткової угоди до даного договору в запропонованій орендарем редакції, як належного правового способу захисту орендарем свого права на поновлення строку дії договору, укладеною.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що Приватне акціонерне товариство "Концерн АВЕК та Ко" здійснює користування об`єктом оренди на підставі договору оренди від 03.04.2004р. №66124/04, який підлягає поновленню у судовому порядку, з огляду на що судова колегія погоджується із висновком місцевого господарського суду про порушення п.14 додатку №2 до рішення 3 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 24.02.2021р. №48/21 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою» прав та інтересів позивача як належного землекористувача і свідчить про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі.
У контексті приписів ст.55 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Доводи апеляційної скарги, більшості з яких уже була дана вірна правова оцінка судом першої інстанції, є безпідставними, ґрунтуються на вільному тлумаченні правових норм та спростовані викладеними вище висновками судів.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства “Концерн АВЕК та Ко” підлягає залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради, м.Харків, на рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2021р. (повний текст складено та підписано 07.06.2021р.) у справі №922/1197/21 – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 02.06.2021р. (повний текст складено та підписано 07.06.2021р.) у справі №922/1197/21  – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

У судовому засіданні 11.08.2021р. проголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 13.08.2021р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           О.Є. Медуниця