Номер провадження: 22-ц/813/3507/21 
Номер справи місцевого суду: 2-7492/07
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Вектор» з іноземними інвестиціями (третя особа - ОСОБА_2 ) про визнання договору дійсним та визнання права власності, на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Шенцевої О.П. 30 вересня 2007 року у м. Одеса, -

встановила:

У серпні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ДП «Вектор» з іноземними інвестиціями про визнання договору дійсним та визнання права власності (а.с. 3-4).
В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що 22 листопада року між ним та ДП «Вектор» з іноземними інвестиціями була досягнута домовленість про передачу йому у власність на умовах купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення загальною площею 97,90 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена домовленість була оформлена у письмовій формі у вигляді договору купівлі-продажу від 22 листопада 2006 року.
За відчужуване нежитлове підвальне приміщення відповідачем, одночасно із підписанням договору, була отримана грошова сума у розмірі 36 000 гривень.
Крім того у день підписання договору купівлі-продажу 22 листопада 2006 року, відбулася і передача ОСОБА_1 майна, а саме нежитлового підвального приміщення, загальною площею 97,90 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить акт приймання-передачі майна, який є додатком № 1 до договору купівлі-продажу.
Відповідно до п.8.1 договору купівлі-продажу, позивач та відповідач прийняли на себе зобов`язання оформити зазначений договір у встановленій законом формі, а саме у нотаріальній. Не зважаючи на неодноразові вимоги позивача оформити договір нотаріально, відповідач цього не зробив, у зв`язку із чим ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2007 року позов ОСОБА_1 було задоволено. Визнано договір купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення загальною площею 97,90 кв.м., яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 22 листопада 2006 року між ОСОБА_1 та ДП «Вектор» з іноземними стадіями - дійсним. Визнано за ОСОБА_1 право власності на житлове підвальне приміщення загальною площею 97,90 кв. м., яке розташовано адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 28-29).
В апеляційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 31-35).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Департаменту комунальної власності ОМР підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада року між ОСОБА_1 та ДП «Вектор» з іноземними інвестиціями була досягнута домовленість про передачу йому у власність на умовах купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення загальною площею 97,90 кв.м., що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена домовленість була оформлена у письмовій формі у вигляді договору купівлі-продажу від 22 листопада 2006 року.
За відчужуване нежитлове підвальне приміщення відповідачем була отримана грошова сума у розмірі 36 000 гривень.
Крім того у день підписання договору купівлі-продажу 22 листопада 2006 року, відбулася і передача ОСОБА_1 майна, а саме нежитлового підвального приміщення, загальною площею 97,90 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить акт приймання-передачі майна, який є додатком № 1 до договору купівлі-продажу.
В подальшому, за договором купівлі-продажу від 08 листопада 2007 року, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_3 купив нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 97,90 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 грудня 2007 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив нежитлове підвальне приміщення, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,9 кв.м.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року було залучено до участі у справі, у якості третьої особи, - ОСОБА_2 .
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що усі умови договору сторонами були виконані у повному обсязі.
Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.
Так, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу того, що ДП «Вектор» дійсно належало власності на нежитлове підвальне приміщення, загальною площею 97,90 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані обставини, щодо власника спірного житлового приміщення, взагалі не були досліджені судом першої інстанції, який не надав належної правової оцінки тому факту, що на момент укладення договору, підвальне приміщення було власністю територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, управління яким здійснює Департамент комунальної власності Одеської міської ради.
Вказане право власності виникло у апелянта з 1991 року на підставі постанови КМУ від 05 листопада 1991 р. «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», та на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25 листопада 1991 р. № 266-ХХІ, де визначено, що весь житловий і нежитловий фонд переходить до комунальної власності.
В ході виконання покладених на Департамент обов`язків, було проведено звірку за реєстрами речових прав на нерухоме майно та встановлено, що спірне нежитлове приміщення комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради зареєстровано за третіми особами.
Згідно ст.ст. 317, 319, 321, 327 Цивільного кодексу України, власникові нежить право володіння, користування та розпорядження майном та можливість використовувати ці права на свій розсуд. Право власності є непорушним і ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 
Враховуючи те, що Одеська міська рада є колегіальним органом місцевого самоврядування, вона діє лише через створені нею виконавчі органи місцевого самоврядування. Виключний перелік вказаний органів міститься в Законі України «Про місцеве самоврядування».
Департамент комунальної власності Одеської міської ради є виконавчим органом Одеської міської ради і здійснює облік, контроль та управління комунальним майном відповідно до Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, затверджений рішенням Одеської міської ради від 19 лютого 2013 року № 2752-УІ.
Згідно ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, про надання у концесію об`єктів права комунальної власності, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.
Таким чином, рішення щодо відчуження комунального приймається виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, однак враховуючи те, що Одеською міською радою рішень щодо відчуження спірного приміщення не приймалось, колегія суддів доходить до висновку, що приміщення підвалу вибуло з комунальної власності поза волею територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів доходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу спірного приміщення підвалу особа, яка його відчужувала - ДП «Вектор» з іноземними інвестиціями, не була власником цього майна, що, відповідно, порушило права дійсного власника приміщення - Департаменту комунальної власності Одеської міської ради.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2007 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради підлягає стягненню 960,50 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради – задовольнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2007 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Вектор» з іноземними інвестиціями (третя особа - ОСОБА_2 ) про визнання договору дійсним та визнання права власності – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (код ЄДРПОУ 26302595) 960,50 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 24 вересня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.М. Таварткіладзе