ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 липня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/1442/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: 
                                          судді-доповідача Чумака С.Ю.,
                                                     суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року в адміністративній справі № 280/1442/21 (суддя І інстанції – Семененко М.О.)

за позовом ОСОБА_1  до  Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: 

- визнати протиправними дії відповідача, які полягають у зменшенні позивачу одноразової грошової допомоги до 5 травня 2020 року як учаснику бойових дій;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу, одноразову грошову допомогу до 5 травня 2020 року як учаснику бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року позов задоволений. Визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі, меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня за 2020 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування скарги відповідач зазначив, що згідно зі статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно, до 5 травня, учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Механізм надання разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році регламентується  постановою Кабінету Міністрів України від 19.02.2020 № 112. Цією постановою встановлено розмір разової грошової допомоги до 5 травня на 2020 рік для учасників бойових дій, який складає 1390 грн. Відповідний розмір допомоги отримав у 2020 році і позивач. Також зазначає, що відповідач, як орган виконавчої влади, не приймає будь-яких нормативно-правових актів відносно виплати допомоги, а тільки здійснює виконання законів та нормативно-правових актів України, прийнятих вищими органами законодавчої влади.

Позивач своїм процесуальним правом на подачу відзиву не скористався, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ

ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, про що наявна у матеріалах справи копія посвідчення від 30.04.2015 серії НОМЕР_1 (а.с. 10).

У квітні 2020 року позивачу як учаснику бойових дій Управління виплатило разову грошову допомогу до 5 травня, передбачену Законом № 3551-XI, у розмірі 1390 грн.

05.02.2021 позивач, посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 № 3-р/2020, звернувся до відповідача з заявою про перерахунок та виплату невиплаченої частини разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі 6800 грн, що складає п`ять мінімальних пенсій за віком станом на 01.01.2020 (а.с. 8).

Листом від 10.02.2021 № 06-07/714 відповідач повідомив позивача, що виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році здійснена у розмірі, встановленому Постановою № 112. Також повідомлено, що при виплаті такої допомоги Управління діяло в межах наданих повноважень, оскільки чинне законодавство не передбачає можливості збільшення розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня на свій розсуд розміру соціальних виплат (а.с. 11-12).

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, з дня прийняття 27.02.2020  Конституційним Судом України рішення № 3-р/2020  у справі № 1-247/2018(3393/18) розмір разової грошової допомоги до 5 травня учасникам  бойових дій у 2020 році має визначатися положеннями  статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»  в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 № 367-XIV (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10рп/2008), за змістом яких щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Встановивши, що в 2020 році разову грошову допомогу позивачу виплачено у розмірі, меншому ніж передбачено ч. 5  ст. 12 Закону № 3551-ХІІ, суд дійшов висновку про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі, що і стало підставою для задоволення позову.

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Розглядаючи справу по суті позову, суд першої інстанції з посиланням на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від  6 травня 2018 року у справі № 389/47/17, виходив з того, що перебіг строку звернення позивача до суду слід обраховувати з 30 вересня 2020 року, оскільки за приписами ст. 17-1 Закону № 3551 особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Отже, зазначеною нормою регулюються правовідносини, коли така допомога не виплачена взагалі. Крім того, нею встановлено, що передумовою для отримання невиплаченої допомоги має бути заява особи про її виплату.

Натомість, у справі, яка переглядається, разова грошова допомога до 5 травня виплачена позивачу у квітні 2020 року в розмірі, який відповідач вважає належним, тобто спірні правовідносини під правило, визначене у ст. 17-1 Закону № 3551, не підпадають, а відповідно і не регулюються цією статтею.

Посилання ж суду, зокрема і Верховного, що позивач до 30 вересня міг очікувати на отримання більшої суми, а тому перебіг строку потрібно  обчислювати саме з цієї дати, не ґрунтується на приписах ст. 17-1 Закону № 3551, оскільки, по-перше, як зазначив апеляційний суд вище, ця норма регулює інші правовідносини ніж ті, які є предметом розгляду в цій справі, а по-друге, в зазначений строк позивач, як передбачено вказаною нормою, до відповідача із відповідною заявою щодо доплати до допомоги взагалі не звертався, а тому і не міг розраховувати на будь-які доплати навіть якщо неправильно розумів зміст ст. 17-1 Закону № 3551. Крім того, позивач у позові на приписи ст. 17-1 Закону № 3551 не посилався і перебіг строку звернення до суду нею не обґрунтовував. 
Водночас, відповідно до частини першої    статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду – це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з    дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку колегії суддів, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений    законом    строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Апеляційний суд наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених  КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.    Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених  її прав, свобод та інтересів.        

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Колегія суддів наголошує на тому, що спірна грошова допомога є одноразовим платежем, який виплачується до 5 травня відповідного року, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.

Отже, з дня отримання щорічної разової грошової допомоги особою, якій призначена ця виплата, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання щорічної разової грошової допомоги, демонструючи свою необізнаність щодо розміру складових нарахованої грошової допомоги звернулась до Управління соціального захисту населення за місцем проживання особи та/або Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат з заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від відповідного органу (пенсійного або органу УСЗН) відповіді на подану нею заяву. (постанова ВС від 31 березня 2021 року у справі № 240/12017/19)

У відзиві на позовну заяву пенсійний орган зазначив, що грошова допомога виплачена позивачу у квітні 2020 року і позивачем це не оспорюється (а.с. 21)

Отже, про розмір допомоги, а відповідно і про її виплату всупереч положенням ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивач дізнався саме у квітні 2020 року, а зміни в законодавстві, яке регулює виплату спірної допомоги, відбулись у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення 27 лютого 2020 року, а не тоді, коли позивач про це рішення дізнався.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до адміністративного суду з цим 19 лютого 2021 року, тобто з пропуском шестимісячного строку з дня остаточного з ним розрахунку (квітень 2020 року), не зазначивши підстав для поновлення цього строку.
При цьому, колегія суддів зазначає, що звернення 5 лютого 2021 року позивача із заявою про нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2020 рік у розмірі семи мінімальних пенсій за віком безпосередньо до відповідача з посиланням на рішення Конституційного Суду України не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, оскільки на момент подання позивачем заяви до Управління шестимісячний строк звернення до суду вже сплинув. Крім того, чинне законодавство не передбачає можливості досудового вирішення цієї категорії спорів.
Також за переконанням апеляційного суду не впливає на початок перебігу строку звернення до суду і прийняття Верховним Судом рішення у зразковій справі № 440/2722/20 з аналогічних правовідносин, оскільки правове регулювання останніх є незмінним з дати прийняття рішення Конституційним Судом України 27 лютого 2020 року.
Отже, колегія суддів ще раз зазначає, що про порушення своїх прав позивач повинен був дізнатися у квітні 2020 року при виплаті йому спірної допомоги у неналежному розмірі, оскільки на той час Конституційним Судом України вже було ухвалено рішення від 27 лютого 2020 року, яке і призвело до змін в законодавстві, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно до положень частини третьої    статті 123 КАС України в редакції, яка є чинною станом на час перегляду справи апеляційним судом, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Пунктом 8 частини першої    статті 240 КАС України    визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою     статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1    статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями    238,    240 цього    Кодексу.

Отже, судом першої інстанції рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому воно підлягає скасуванню із залишенням позову без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись статтями 122, 123, 240, 243, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 327, 329  КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 квітня 2021 року в адміністративній справі № 280/1442/21 скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Дніпровському району про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 9 липня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко