П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/7532/20-а 
                                                  Головуючий суддя 1-ої інстанції - Крапівницька Н. Л.   
Суддя-доповідач -  Матохнюк Д.Б.   
22 вересня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Боровицького О. А. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Довганюк В.В., 
позивача: КійкоВ.І.,
представника позивача: Кравчука М.О.,
представника відповідача: Чорнія М.І.,
представника третьої особи: Олійник Н.М.,
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Крижопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Крижопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, третя особа - Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
у грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Крижопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, третя особа - Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасувати наказ Крижопільського районного військового комісаріату №59 від 11.11.2020 року в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби, відповідно до п.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".
Вийшов за межі позовних вимог.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділення комплектування Крижопільського районного військового комісаріату з 11.11.2020 року.
Стягнуто з Крижопільського районного військового комісаріату на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.11.2020 року по 20.04.2021 року включно в сумі 48539,44 грн, (сорок вісім тисяч п`ятсот тридцять дев`ять гривень 44 коп.) з відрахуванням при його виплаті податків, інших загальнообов`язкових платежів та виплат.
Допущено до негайного виконання поновлення на посаді ОСОБА_1 та виплату заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на  її думку, призвело до неправильного вирішення спору.
У судовому засіданні представники відповідача та третьої особи апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.
Позивач та її представник про задоволення апеляційної скарги заперечили, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу №150 від 01.11.2018 року військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 прийнято на державну службу з 01.11.2018 року, призначено за конкурсом на посаду головного спеціаліста відділення комплектування Крижопільського районного військового комісаріату, з посадовим окладом 4100 грн на місяць. Взято до відома, що за попереднім місцем служби ОСОБА_1 присвоєно дев`ятий ранг державного службовця.
28.08.2020 року ОСОБА_1 повідомлено про те, що у зв`язку з проведенням організаційних заходів посада, яку вона обіймає підлягає скороченню.
Вказане попередження позивача здійснено на виконання наказу військового комісара Крижопільського РВК №79 від 27.08.2020 року "Про попередження особового складу про звільнення у зв`язку із скороченням посад".
Із змісту даного наказу встановлено, що останній прийнятий відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 23.12.2019 №Д-322/1/11дск, директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 06.03.2020 №4дск, згідно із якими, ІНФОРМАЦІЯ_4 та районні військові комісаріати Вінницької області до 31.10.2020 переформовують у Вінницький обласний та районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Так, наказом військового комісара Крижопільського РВК №59 від 11.11.2020 року, серед іншого, припинено державну службу головного спеціаліста відділення комплектування Крижопільського РВК ОСОБА_1 з 11.11.2020 року, у зв`язку з скороченням штату державних службовців та реорганізацією (п.1 ст.87 Закону України "Про державну службу").
Не погоджуючись із вказаним наказом відповідача ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.
За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись нормами чинного законодавства дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.
Так, ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, урегульовані Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (Закон № 889).
Частиною 1 ст. 1 Закону №889 визначено, що державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Відповідно до ст. 4 Закону №889 одним із принципів державної служби є забезпечення рівного доступу до державної служби - заборона всіх форм та проявів дискримінації, відсутність необґрунтованих обмежень або надання необґрунтованих переваг певним категоріям громадян під час вступу на державну службу та її проходження.
Згідно зі ст. 6 Закону №889 посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійної компетентності державних службовців.
Частиною 1 ст. 87 Закону № 889 визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.
Згідно з ч. 3 ст. 87 Закону №889 суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону №889 у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 41 Закону №889 державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу:
-на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;
- на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.
Державний службовець, призначений на посаду без конкурсу, не може бути переведений на вищу посаду державної служби без проведення конкурсу.
Переведення здійснюється лише за згодою державного службовця.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною 2 ст. 40 КЗпП Українипередбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Згідно зі ст. 42 КЗпП Українипри скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
Частиною 3 ст. 49-2 КЗпП Українивизначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно достатті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу ЗС України від 02.09.2020 року №9-321/7дск, директиви командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_3 " від 03.09.2020 року №8дск, наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.11.2020 року №202 та розпорядження військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 від 10.11.2020 року №9/5/3565, Крижопільський районний військовий комісаріат Вінницької області переформовано в Крижопільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Вінницької області та з 10.11.2020 року введено в дію штат №43/062-51 (по державних службовцях).
Згідно витягу із штатно-посадового обліку особового складу Крижопільського районного територіально центру комплектування та соціальної підтримки Вінницької області №43/062-51 (по державних службовцях) станом на 10.11.2020 року, посади головного та провідного спеціалістів відділення комплектування Калинівського РВК скорочено. Всього штатна чисельність працівників 7, вакантні посади відсутні.
Тобто, в даному випадку в Крижопільському РВК відбулись зміни в організації роботи, а саме Крижопільський РВК переформовано в Крижопільський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки Вінницької області та з 10.11.2020 року введено в дію штат №43/062-51 (по державних службовцях), що призвело до скорочення штату, в тому числі посади головного спеціаліста відділу комплектування Крижопільського РВК.
Відповідно до штату в наявності вакантна посада головного спеціаліста командування, яка передбачає юридичну освіту, перший (бакалаврський) рівень вищої освіти за ступенем бакалавр, однак, відповідач вважає, що у ОСОБА_1 не є достатньо кваліфікованою за отриманою освітою,  тому не запропонував позивачу посаду через те, що її рівень освіти не відповідає кваліфікаційним вимогам за новим штатним розписом.
Так, на момент прийняття позивача на посаду  відповідачу було  відомо про кваліфікаційні вимоги  до посади провідний спеціаліст і на якій працювала позивач з 2017 року. Тобто, відповідачу на момент прийняття ОСОБА_1 на службу було достеменно відомо про відсутність у неї повної вищої освіти.
При цьому, згідно інформації відповідача щодо стажу та освітнього рівня працівників Збройних Сил України Крижопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, відповідно до якої числиться: по штату - 7 осіб - по списку - 6 осіб, а саме: 
-командування:
1) головний спеціаліст командування ОСОБА_2 , стаж державної служби в посаді 06 років, освіта вища (Вінницький державний аграрний університет у 2009 р. за спеціальністю «Облік і аудит»), посада не скорочувалась, переміщенню не підлягала;
2) головний спеціаліст командування ОСОБА_3 , загальний стаж державної служби 12 років, 07 місяців (стаж державної служби в посаді 04 роки), освіта вища (Вінницький державний педагогічний університет імені Михайла Коцюбинського за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Історія», середнє-спеціальна (Городківське професійно-технічне училище №24 у 1999 року за спеціальністю бухгалтер сільськогосподарського виробництва), відсутня вища освіта також переведена на рівнозначну посаду головного спеціаліста командування в грудні 2020 року в зв`язку з поверненням на посаду головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів ОСОБА_4 після звільнення з військової служби;
3) головний спеціаліст командування – вакантна;
- мобілізаційне відділення: 
1) головний спеціаліст мобілізаційного відділення ОСОБА_5 , стаж державної служби в посаді 06 років,04 місяці, освіта вища (Уманська державна аграрна академія у 2002 року за спеціальністю «Плодоовочівництво і виноградарство»), посада не скорочувалась, переміщенню не підлягала;
- відділення офіцерів запасу і кадрів: 
1) головний спеціаліст відділення офіцерів запасу і кадрів ОСОБА_4 , стаж державної служби в посаді 14 років, 03 місяці (стаж недержавної служби у військкоматі 03 роки), освіта початкова вища (Верхівський сільськогосподарський технікум у 1996 році за спеціальністю «Агрономія»), у грудні 2020 року після звільнення з військової служби за контрактом повернулась на посаду головного спеціаліста відділення офіцерів запасу і кадрів;
- відділення призову: 
1) головний спеціаліст відділення призову ОСОБА_6 , стаж державної служби в посаді 11 років, 04 місяці, освіта вища (Київський національний університет культури і мистецтв у 2007 році за спеціальністю «Економіка і підприємництво»), посада не скорочувалась, переміщенню не підлягала;
- відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу: 
1) головний спеціаліст відділення військового обліку та бронювання сержантів і солдатів запасу ОСОБА_7 , стаж державної служби в посаді 16 років, 07 місяців, освіта незакінчена вища (Ірпінський індустріальний технікум у 1989 р. за спеціальністю обробка металів « різанням»), посада не скорочувалась, переміщенню не підлягала.
Таким чином, у деяких вищезазначених працівників також відсутня необхідна на посаду головного спеціаліста освіта та спеціальність, однак дані обставини не завадили їх переведенню на вказані посади, що у свою чергу, свідчить про упереджене та вибіркове ставлення командування відповідача до позивача у справі.
Також, щодо можливості переведення позивача на рівнозначну посаду зазначено про те, що при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу пропонування державному службовцю вакантної посади державної служби є правом суб`єкта призначення або керівника державної служби, а не обов`язком.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що ч. 3 ст. 87 Закону №889 доповнено та викладено таким чином: "Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
При цьому, посилання відповідача на те, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються, оскільки вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення, є помилковими.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 року у справі №440/1964/20 та від 09.06.2021 року у справі №240/4598/20.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення прав позивача на працю, з чим колегія суддів погоджується, зважаючи на наступне.
Відповідно доЗакону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Відповідно дост. 8 Конституції України,ст. 6 КАС Українита ч. 1ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідност. 15 Закону України «Про міжнародні договори України`чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів, Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами.
Відповідно дост. 19 Закону України «Про міжнародні договори України`чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Відповідно до статті 2 Конвенції «Про дискримінацію у сфері праці і зайнятості», яка ратифікована Україною 04 серпня 1961 року, кожний член Організації, для якого ця Конвенція є чинною, зобов`язується визначити й проводити національну політику, спрямовану на заохочення, методами, що узгоджуються з національними умовами й практикою, рівності можливостей та поводження стосовно праці й занять з метою викорінення будь-якої дискримінації з приводу них.
Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень стосовно звільнення працівників, не повинно допускати дискримінацію у праці.
Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржуваний наказ відповідача про звільнення позивача зі служби, не відповідає вказаним критеріям правомірності, є необґрунтованим та протиправним, а тому підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді.
Крім того, згідно з ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Так, порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" (Порядок №100).
Відповідно до абзаців 3, 4 п. 2, п. 8 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з п. 5 розділу ІV Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Відповідно до абз. 2 п. 8 Порядку №100 після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.
Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 виданої Вінницьким обласним територіальним Центром комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України середньоденна заробітна плата позивача складає 475,21 грн.
Так, час вимушеного прогулу позивача становить 111 робочих днів, а саме з 11 листопада 2020 року по 20 квітня 2021 року включно (день ухвалення судом рішення у справі), а тому сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, становить 52748,31 грн.
Проте, відповідно до довідки Державного центру зайнятості від 05.05.2021 року позивачу нараховано та виплачено 4208,82 грн допомоги по безробіттю, відтак стягненню підлягає сума 48539,44 грн (52748,31 грн - 4208.82 грн).
Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку.
Крім того, у апеляційній скарзі відповідачем не зазначено жодної норми матеріального або процесуального права, яку порушив суд першої інстанції під час розгляду даної справи та обставини або доказу, якому суд першої інстанції не дослідив чи не надав належної оцінки.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення дотримано норми матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Крижопільського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   27 вересня 2021 року.

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Боровицький О. А.