ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 595/731/21	Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І. 	
Провадження № 22-ц/817/738/21 	Доповідач - Сташків Б.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Сташків Б.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
                                       за участю секретаря - Дідух М.Є.

       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу №595/731/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2021 року, постановлену суддею Созанською Л.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради, приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу Іванів Лесі Ігорівни, приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу Максимовича Сергія Васильовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , комунальне підприємство «Бучацьке бюро технічної інвентаризації», про тлумачення заповіту, встановлення юридичного факту, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,-
                                       ВСТАНОВИВ:
       19 травня 2021 року до Бучацького районного суду Тернопільської області поступила позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бучацької міської ради, приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу Іванів Л.І., приватного нотаріуса Бучацького районного нотаріального округу Максимовича С.В., треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , комунальне підприємство «Бучацьке БТІ», про тлумачення заповіту, встановлення юридичного факту, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом.
       До позовної заяви додана заява про забезпечення позову, в якій позивач просила забезпечити позов шляхом заборони державним та приватним нотаріусам видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 , посвідченим 06 серпня 2013 року приватним нотаріусам Бучацького районного нотаріального округу Максимович С.В. за реєстровим № 592; заборонити вчиняти будь-які нотаріальні дії (направлення запитів, інші підготовчі дії в рамках спадкової справи); заборонити будь-яким способом особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .
       Заявник обґрунтовувала позовну заяву тим, що предметом розгляду справи є тлумачення заповіту та визнання права власності на спадкове майно. Зазначала, що розгляд справи займе певний час, відповідач ОСОБА_2 може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та відчужити майно, тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду по вказаній справі.
       Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2021 року у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовлено.
       Не погодившись із вказаною ухвалою суду від ОСОБА_1 поступила апеляційна скарга, в якій апелянт просить ухвалу суду скасувати та прийняти постанову, якою заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задовольнити.
       У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неврахування усіх обставин справи.
       Зокрема вказує, що відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову з підстав можливості вирішення заявниками цього питання в позасудовому порядку, а саме шляхом подання відповідної заяви нотаріусу, суд не звернув уваги, що в даному випадку порушує приписи ст.4 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Вважає, що такий висновок суду порушує ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства і яка гарантує кожній особі право на вирішення її справи судом, встановленим законом.
       Вказує, що суд першої інстанції пославшись на відсутність доказів, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не звернув уваги на приписи процесуального закон, які регулюють питання вжиття забезпечення позову.
       Вказує, що можливе отримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину, а не тільки відчуження спадщини, правомірність набуття права на яке оспорює позивач за умови задоволення її вимог, може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист, або поновлення прав, бо спадщина буде належати відповідачу і позивачу доведеться також оспорювати правомірність отриманих відповідачами свідоцтв про право на спадщину.
       Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по вказаній справі, оскільки предметом розгляду справи є тлумачення заповіту, визнання права власності на спадкове майно та оскільки розгляд справи займе певний час, а відповідач по справі має право отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що в разі задоволення позову призведе до труднощів чи неможливості виконання рішення суду. Вказує, що у випадку відчуження (продажу, дарування тощо) майна - складу спадщини вказані речі витребувати буде неможливо, оскільки покупець в такому випадку стане добросовісним набувачем майна.
       Також вказує, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги.
       Вважає, що суд першої інстанції безпідставно вказаних обставин не врахував і постановив необґрунтовану ухвалу.
       У судове засідання учасники судового процесу не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
       Від ОСОБА_1 та її представника адвоката Майки М.Б. надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
       Також, від представника третьої особи КП "Бучацьке бюро технічної інвентаризації" поступило клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
       Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників справи, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відмовляючи у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав, які б свідчили, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
       Колегія суддів погоджується із наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.
       Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
       Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову.
       Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини 1 статті 150 ЦПК України). При цьому, частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
       Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
       Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
       Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
       Із позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивач просить здійснити тлумачення заповіту, встановити юридичний факт, скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності та визнати право власності на майно в порядку спадкування за заповітом.
       Як вбачається із змісту позовної заяви та характеру вимог, позивач не ставила на розгляд суду жодної з вимог, які, у разі їх задоволення, без вжиття зазначених заходів забезпечення позову, унеможливить чи ускладнить виконання судового рішення, для виконання заявлених позивачем вимог компетентними органами, у разі задоволення позову, достатнім є лише судове рішення, що набрало законної сили.
        В поданій заяві про забезпечення позову, шляхом заборони державним та приватним нотаріусам видавати свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_4 , посвідченим 06 серпня 2013 року приватним нотаріусам Бучацького районного нотаріального округу Максимович С.В. за реєстровим № 592; заборонити вчиняти будь-які нотаріальні дії (направлення запитів, інші підготовчі дії в рамках спадкової справи); заборони будь-яким способом особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , окрім посилань на загальні норми процесуального права про забезпечення позову, не міститься мотивів співмірності застосованих заходів із предметом позову, підтверджену доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного зазначеного виду забезпечення позову, підстав обмеження прав та інтересів суб`єктів правовідносин. 
       Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. 
       Окрім того, судом враховується, що згідно ч.2 ст.8-1 Закону України «Про нотаріат» встановлена заборона будь-якого втручання в діяльність нотаріуса, зокрема з метою перешкоджання виконанню ним своїх обов`язків.
Відповідно до підпункту 4.13 пункту 4 Глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулась до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.
Отже, чинним законодавством України прямо передбачений обов`язок нотаріуса зупинити нотаріальне провадження, тобто тимчасово припинити вчинення нотаріальних дій на невизначений строк, за умови надходження від заінтересованої особи відповідної заяви та надання доказів звернення до суду з позовною заявою.
Доказів звернення позивача з відповідною заявою до нотаріуса про перебування на розгляді Бучацькому районного суду Тернопільської області поданої ним позовної заяви та зупинення у зв`язку з цим вчинення відповідних нотаріальних дій, а також відмови нотаріуса у прийнятті такої заяви, суду надано не було.
З огляду на викладене, враховуючи наявність спеціальної правової норми, яка імперативно визначає підставу обов`язкового зупинення нотаріусом вчинення нотаріальних дій на підставі письмової заяви позивача, як заінтересованої особи, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем того, що не вжиття судом обраного ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення її позовних вимог.
       Доводи апеляційної скарги про те, що існують підстави вважати, що рішення суду може істотно ускладнити чи неуможливити ефективний захист її прав є безпідставними, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях і не містять об`єктивних підстав для необхідності застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову у даній справі.
       Таким чином, суд першої інстанції приймаючи до уваги відсутність належного обгрунтування позивачем обраного ним заходу забезпечення позову з точки зору гарантування ефективного захисту його прав дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову відповідно до вимог ч.1 ст.149 ЦПК України.
       Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04). 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального закону, а тому оскаржувана ухвала як законна підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції,-

                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

       Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2021 року - залишити без змін.

       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий:                                                                 Сташків Б.І.

                                                                                        Храпак Н.М.

       Судді        :                                                                          Парандюк Т.С.