П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2021 року
м. Київ
Справа № 9901/172/20
Провадження № 11-416заі20
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Анцупової Т. О.,
суддів Британчука В. В., Власова Ю. Л., Григор`євої І. В., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Сімоненко В. М., Штелик С. П.,
за участю: 
секретаря судового засідання Яроша Д. В.,
позивача  ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Нарольської Т. С.,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу № 9901/172/20 за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року (у складі колегії суддів Тацій Л. В., Шарапи В. М., Кравчука В. М., Стрелець Т. Г., Стеценка С. Г.), 
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1.            09 липня 2020 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_1   до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада), у якій позивач просив визнати протиправною бездіяльність ВРП, що полягає у ненаданні позивачу інформації на запит від 18 червня 2020 року, та зобов`язати ВРП негайно (у порядку частини першої статті 371, пункту 1 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)) надати запитувану інформацію, а також встановити судовий контроль за виконанням ВРП постановленого в рамках цієї справи рішення.
2.            На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він 18 червня 2020 року надіслав засобами електронної пошти запит до ВРП, у якому просив надати таку інформацію: текст протоколу (або ж текст витягу з протоколу) засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2020 року в частині розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2 ; текст протоколу (або ж текст витягу з протоколу) засідання ВРП від 16 червня 2020 року в частині розгляду питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно Голови Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України) ОСОБА_3 . На переконання позивача, відповідач помилково відніс запитувану інформацію до службової, а також не застосував трискладовий тест при обмеженні до неї доступу. Необхідність отримання запитуваної інформації позивач обґрунтував тим, що вона є предметом значного суспільного інтересу, а метою отримання інформації є ефективна реалізація права заявника на свободу вираження поглядів. ОСОБА_1 повідомив, що він є представником Громадської організації «Фундація ДЕЮРЕ», створеної правниками з метою сприяння розвитку правовладдя (верховенства права) та реформ у сфері правосуддя. У зв`язку з такою діяльністю для позивача важливо отримати запитувану інформацію, аби самостійно оцінити її, та донести свою думку про хід дисциплінарних проваджень щодо Голови ДСА України ОСОБА_3 і судді Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду ОСОБА_2 до аудиторії позивача та громадської організації. Крім того, позивач наголосив на тому, що в інший спосіб отримати інформацію він не мав можливості через карантинні заходи та обмеження трансляцій засідань відповідача.
3.            Рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
4.            Не погодившись із цим рішенням, позивач звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне тлумачення норм матеріального права та неврахування сформованих позицій Верховного Суду в подібних спорах, допущені судом першої інстанції, просить скасувати рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року та прийняти нове, яким задовольнити його позов у повному обсязі. Також скаржник просить установити судовий контроль за виконанням постановленого судового рішення.
5.            Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 09 грудня 2020 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року, а ухвалою від 11 січня 2021 року призначила справу до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
6.            29 грудня 2020 року до Великої Палати Верховного Суду від ВРП надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року - без змін.
7.            02 квітня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.
8.            25 травня 2021 року до Великої Палати Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке було задоволене ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2021 року.
9.            09 червня 2021 року доВеликої Палати Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення.
10.         23 червня 2021 року доВеликої Палати Верховного Суду від ВРП надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яка була задоволена ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 24 червня 2021 року.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
11.         18 червня 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами електронної пошти запит до ВРП, у якому, посилаючись на статті 5, 6, 13 Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) та статті 5, 6 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII «Про інформацію» (далі - Закон № 2657-XII), просив надати таку інформацію:
- текст протоколу (або ж текст витягу з протоколу) засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2020 року в частині розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2 ,
- текст протоколу (або ж текст витягу з протоколу) засідання ВРП від 16 червня 2020 року в частині розгляду питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно Голови ДСА України ОСОБА_3 .
Відповідь ОСОБА_1 просив надати відповідно до статті 20 Закону № 2939-VI протягом 5 робочих днів з дня отримання запиту на електронну поштову скриньку.
12.         25 червня 2020 року листом № 25009/0/9-20 за підписом заступника начальника управління - завідувача відділу по роботі зі зверненнями, запитами на інформацію та забезпечення організації особистого прийому громадян ОСОБА_4 відповідач надав відповідь на запит ОСОБА_1 .
13.         У цьому листі ВРП зазначила, що рішенням Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2020 року № 1472/1дп/15-20 за результатами розгляду дисциплінарної справи, відкритої за скаргою ОСОБА_5 , притягнуто до дисциплінарної відповідальності суддю Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2 та застосовано дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення його з посади. За результатами розгляду депутатського звернення народного депутата ОСОБА_6 , а також скарги ОСОБА_7 16 червня 2020 року ВРП вирішила порушити дисциплінарні провадження стосовно голови ДСА України ОСОБА_3 та скерувати до Комісії з питань вищого корпусу державної служби в системі правосуддя. Водночас ВРП повідомила ОСОБА_1 про розміщення цих рішень на своєму офіційному вебсайті. З посиланням на пункт 6. 7 глави 6 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), відповідач роз`яснив заявнику, що витяг з протоколу засідання або копія технічного запиту надається особі, яка має право оскаржити рішення Ради чи Дисциплінарної палати, за її клопотанням.
Окрім цього, відповідач зазначив, що відповідно до Переліку відомостей, що становить службову інформацію у Вищій раді правосуддя, затвердженого наказом Голови ВРП від 11 серпня 2017 року № 70/0/1-17 (у редакції наказу Голови ВРП від 25 лютого 2019 року № 23/0/1-19) (далі - Перелік) інформація, яка міститься у матеріалах щодо дисциплінарної відповідальності, визначена у ВРП як службова та обмежена у ВРП через необхідність підтримання авторитету та неупередженості правосуддя, пов`язана з процесом прийняття рішення за визначеною законодавством процедурою.
Оцінка суду першої інстанції
14.         Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду виходив з того, що обмеження доступу до запитуваної інформації було здійснене згідно із частиною другою статті 6 Закону  № 2939-VI, пунктом 9 частини першої статті 3 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) і пунктом 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) з метою захисту репутації та авторитету правосуддя, а розголошення такої інформації могло завдати шкоди певним інтересам, зокрема, у сфері реалізації права на повагу до приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції.
15.         Суд першої інстанції врахував, що в межах дисциплінарних проваджень щодо протоколів проведення засідань, стосовно яких зроблено запит, позивач не мав статусу учасника провадження, а також позивач не належить до кола осіб, які мають право оскаржити рішення ВРП. За висновками Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду протоколами зафіксовано хід засідання при виконанні суб`єктом контрольної функції, а отже, інформація, що міститься в такому протоколі, є такою, що пов`язана з процесом прийняття рішення і передує його прийняттю.
16.         Проаналізувавши практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), суд першої інстанції дійшов висновку про те, що доводи позивача про його інтерес як учасника громадського об`єднання в запиті протоколів з метою сприяння публічній дискусії, доведення інформації до громадської аудиторії не спростовують того, що зміст протоколу є саме службовою інформацією, яка може бути надана обмеженому колу заінтересованих осіб, що є учасниками дисциплінарного провадження.
17.         Касаційний адміністративний суду у складі Верховного Суду погодився з доводами відповідача про те, що запитувана ОСОБА_1 інформація не підлягає розкриттю необмеженому колу осіб та відноситься до інформації з обмеженим доступом як за частиною першою статті 9 Закону № 2939-VI, так і за сукупністю ознак, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 6 цього Закону, через те, що обмеження доступу здійснено з метою підтримання авторитету і неупередженості правосуддя, розголошення такої інформації може завдати істотної шкоди авторитету правосуддя, а шкода від оприлюднення запитуваної інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
18.         Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що суспільний інтерес, яким обґрунтовує свою позицію позивач, при доступності для суспільства рішень, прийнятих на засіданнях ВРП, жодним чином не порушується самою відсутністю доступу до інформації про хід розгляду дисциплінарного провадження, який проведено відносно індивідуально визначених осіб, що входять до системи правосуддя. Навпаки, вільний доступ до такої інформації та обговорення її широким колом осіб може призвести до більш негативних наслідків загалом до системи правосуддя при відсутності в учасників обговорення (крім учасників дисциплінарних проваджень) законодавчо закріпленого права мати вплив (оскаржити) саме рішення ВРП.
19.         Окрім цього, суд першої інстанції зазначив, що оприлюднення службової інформації, яка не є кінцевим самостійним рішенням, за наявності загального та необмеженого доступу широкого кола осіб до остаточного рішення щодо судді Верховного Суду та Голови ДСА України, могло завдати шкоди, яка переважала суспільний інтерес в отриманні відповідної інформації, а тому відповідне обмеження відповідало ознаці необхідності в демократичному суспільстві.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в апеляційній скарзі вимог
20.         В апеляційній скарзі на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року ОСОБА_1 звертає увагу на те, що протоколи засідань ВРП та її Дисциплінарної палати не можуть бути віднесені до інформації з обмеженим доступом. Аналізуючи статтю 9 Закону № 2939-VI, скаржник висновує, що протоколи не є кореспонденцією, оскільки не направлені певному адресату, а тому їх неможливо віднести до внутрівідомчої кореспонденції. На переконання скаржника, протоколи не передують публічному обговоренню/прийняттю рішень, натомість фіксують інформацію про результати обговорень та вже прийняті рішення цими органами.
21.         Скаржник зауважує, що суд першої інстанції не навів мотивів незгоди та не врахував висновки, викладені у справах № 9901/510/18 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року), 826/12540/17 (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03 червня 2020 року), 9901/598/19 (рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2020 року).
22.         Окрім цього, скаржник звертає увагу на те, що ані ВРП, ані суд першої інстанції належно не провели трискладовий тест щодо запитуваної інформації. Зокрема, ВРП у своєму листі взагалі не зазначила про те, що оприлюднення запитуваної інформації спричинить яку-небудь шкоду, що, на переконання скаржника, є самостійною та достатньою підставою для визнання відмови ВРП у наданні запитуваної інформації протиправною.
23.         Скаржник вважає, що суд першої інстанції фактично вдався до цензури, зазначаючи, що обговорення інформації широким колом осіб може призвести до більш негативних наслідків, і поставив доступ осіб до такої інформації та можливість її обговорення в залежність від права на оскарження. Водночас опис шкоди як «шкоди певним їх інтересам, зокрема, у сфері реалізації права на повагу до приватного життя» скаржник вважає неконкретизованим припущенням суду.
24.         На переконання скаржника, висновком про можливу шкоду від оприлюднення протоколів за наявності в публічному доступі остаточних рішень суд першої інстанції заперечив принципи, викладені в Законі № 2939-VI, оскільки протоколи ВРП та її Дисциплінарної палати взагалі не можуть вважатися інформацією з обмеженим доступом після того, як кінцеві рішення, яким вони передували, уже прийняті.
25.         Скаржник зазначає, що запитувана ним інформація є суспільно необхідною, і в постанові від 24 вересня 2020 року у справі № 520/9408/18 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вже визнав, що матеріали перевірок щодо публічних службовців мають характер відкритої інформації, обмежувати доступ до якої немає підстав, а є значний суспільний інтерес.
26.         У додаткових поясненнях від 02 квітня 2021 року скаржник просить Велику Палату Верховного Суду при ухваленні рішення за результатами розгляду його апеляційної скарги врахувати правову позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену в рішенні від 17 березня 2021 року у справі № 9901/149/20.
27.         У додаткових поясненнях від 09 червня 2021 року ОСОБА_1 звертає увагу суду на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року № 9901/321/20, якою, на переконання скаржника, було скасовано пункт 6.7 Регламенту, застосований відповідачем у спірних правовідносинах. Також скаржник наголошує, що ВРП не довела наявності будь-якої шкоди від надання інформації на його запит. 
Позиція ВРП щодо апеляційної скарги 
28.         У відзиві на апеляційну скаргу ВРП вказує на її необґрунтованість та безпідставність. З посиланням на пункт 6.7 Регламенту ВРП зазначає, що копія протоколу засідання Ради та Дисциплінарної палати ВРП надається виключно в рамках процедури оскарження рішення Ради чи Дисциплінарної палати ВРП, його використання з іншою метою та в інший спосіб чинним законодавством не передбачено.
29.         Відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протоколами зафіксовано хід засідання при виконанні суб`єктом контрольної функції, а отже, інформація, що міститься в них, є такою, що пов`язана з процесом прийняття рішення і передує його прийняттю. 
30.         У відзиві звертається увага на те, що наказом Голови ВРП від 11 серпня 2017 року № 70/0/1-17 затверджено Перелік. Тому, на переконання відповідача, протокол відображає процес прийняття рішень ВРП та її Дисциплінарними палатами на засіданнях, а інформація, що відображена в ньому, відноситься до службової. Відповідач зауважує, що правом отримати тексти протоколів Дисциплінарної палати і ВРП наділено суддю, щодо якого було ухвалено відповідне рішення, та скаржника, якщо рішення ВРП ухвалено за його скаргою, виключно за їхніми клопотаннями. Водночас надання копій таких протоколів іншим особам, аніж ті, що визначені в пункті 6.7 Регламенту, чинним законодавством не передбачено. Тому ВРП під час розгляду запиту ОСОБА_1 не вчинила жодних неправомірних дій щодо позивача, а незгода останнього з наданою відповіддю не свідчить про порушення ВРП.
31.         Відповідач зазначає, що відповідно до європейських стандартів інформація та документи щодо суддів не повинні бути предметом широкого обговорення, оскільки це може негативно вплинути на довіру до суду і авторитет правосуддя. Водночас позивач не надав суду доказів, що ВРП обмежила його право бути присутнім на засіданні Ради, користуватися правами, визначеними абзацом другим частини восьмої статті 30 Закону № 1798-VIII.
32.         Окрім цього, відповідач звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відсутні будь-які аргументи для обґрунтування необхідності встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Позиція Великої Палати Верховного Суду
Релевантні джерела права та акти їх застосування
33.         Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. 
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частини друга, третя статті 34 Конституції України).
34.         Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131 Конституції України в Україні діє ВРП, яка розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора.
35.         Відповідно до пункту 1 статті 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. А згідно з пунктом 2 цієї статті здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
36.         Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (стаття 5 Закону № 2657-XII).
37.         Згідно зі статтею 20 Закону № 2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
38.         Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом № 2939-VI.
39.         Публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (стаття 1 Закону № 2939-VI).
40.         Відповідно до статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
41.         Інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація. 
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні (частини перша, друга статті 6 Закону № 2939-VI).
42.         Відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: 1) що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.
Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частини перша, друга статті 9 Закону № 2939-VI).
43.         Відповідно пункту 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
44.         Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону (частина перша статті 22 Закону № 2939-VI).
45.         Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 1798-VIII засідання ВРП та Дисциплінарних палат проводяться відкрито. Закрите засідання проводиться у виняткових випадках, за наявності підстав, визначених цим Законом. 
46.         На засіданнях ВРП, Дисциплінарних палат ведуться протоколи та здійснюється повне фіксування засідання технічними засобами.
Особи, які бажають бути присутніми на засіданнях, допускаються до зали до початку засідання за наявності вільних місць. Особи, присутні в залі засідання, мають право робити письмові записи, можуть використовувати портативні аудіотехнічні засоби. Проведення в залі засідання фотозйомки, відео-, звукозапису із застосуванням стаціонарної апаратури допускається за згодою головуючого, якщо інше не передбачено законом (частини сьома, восьма статті 30 Закону № 1798-VIII).
47.         Згідно з пунктом 6.1 Регламенту на засіданнях Ради, Дисциплінарних палат ведуться протоколи та здійснюється повне фіксування технічними засобами, за винятком тієї частини засідання, що проводиться у нарадчій кімнаті.
Витяг з протоколу засідання або копія технічного запису надається особі, яка має право оскаржити рішення Ради чи Дисциплінарної палати, за її клопотанням. Копія технічного запису надається за умови надання особою, яка має право оскаржити рішення, носія інформації. Витяг з протоколу засідання засвідчує уповноважена особа секретаріату Ради (пункт 6.7 Регламенту). 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 9901/321/20 визнано протиправним і нечинним пункт 6.7 Регламенту участині, що унеможливлює ознайомлення та отримання учасниками дисциплінарної справи витягу з протоколу засідання або копії технічного запису розгляду дисциплінарної справи. 
48.         Згідно з пунктами 7 та 13 Переліку до відомостей, що становлять службову інформацію у ВРП, включено, зокрема, інформацію, що міститься в матеріалах дисциплінарних проваджень, у тому числі службових розслідувань, проведених у ВРП; відомості та документи, що містяться в матеріалах стосовно порушення суддею чи прокурором вимог щодо несумісності; дисциплінарної відповідальності; оскарження рішень відповідних органів про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; вжиття ВРП заходів щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності суддів (у тому числі матеріали дисциплінарних проваджень, матеріали за заявами щодо несумісності, дисциплінарні скарги, інші звернення, що стали підставою для здійснення ВРП відповідного провадження або розгляду питання в межах визначених законодавством повноважень, пов`язана із цим службова кореспонденція: протоколи, листи, запити тощо).
49.         Отже, публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом. Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності вимог, визначених пунктами 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI.
50.         Відмова в задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою, тобто у відмові розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність передбачених частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI підстав для обмеження доступу.
51.         З огляду на виконувані функції ВРП є розпорядником як відкритої, так і інформації з обмеженим доступом.

Оцінка спірних правовідносин та висновків суду, рішення якого переглядається
52.         Дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача у справі та пояснення сторін, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких мотивів.
Щодо віднесення запитуваної інформації до службової 
53.         У цій справі скаржник звернувся до ВРП із запитом, у якому просив надати таку інформацію: текст протоколу (або ж текст витягу з протоколу) засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2020 року в частині розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2 ; текст протоколу (або ж текст витягу з протоколу) засідання ВРП від 16 червня 2020 року в частині розгляду питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно Голови ДСА України ОСОБА_3 .
54.         Оцінюючи природу запитуваної інформації Велика Палата Верховного Суду виходить з таких мотивів.
55.         ВРП у відповіді від 25 червня 2020 року на запит скаржника зазначила, що відповідно до Переліку інформація, яка міститься в матеріалах щодо дисциплінарної відповідальності, визначена у ВРП як службова та обмежена через необхідність підтримання авторитету та неупередженості правосуддя, пов`язана з процесом прийняття рішення за визначеною законодавством процедурою.
56.         Суд першої інстанції дійшов висновку, що зміст протоколу є саме службовою інформацією, яка може бути надана обмеженому колу заінтересованих осіб, що є учасниками дисциплінарного провадження.
57.         Із зазначених відповідачем підстав Велика Палата Верховного Суду не погоджується віднесенням запитуваної інформації до службової через пов`язаність з процесом прийняття рішення, оскільки запитувані протоколи засідань є лише технічними документами фіксації засідання. Вони не можуть вважатись відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2939-VI інформацією, що міститься в документах суб`єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов`язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень. Так само відповідно до підпунктів 4.1-4.2 пункту 4 Рекомендації Ради Європи Rec (2002)2 «Про доступ до офіційних документів» від 21 лютого 2002 року доступ до цієї інформації не можна обмежити за критерієм (x) конфіденційності обговорень всередині органу державної влади або ж між декількома органами державної влади під час внутрішнього процесу вироблення документа. 
58.         З огляду на вимоги статті 30 Закону № 1798 та пункту 6.1 Регламенту у взаємозв`язку із частиною першою статті 9 Закону № 2939-VI Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для віднесення запитуваних протоколів ВРП та її Дисциплінарної палати до інформації з обмеженим доступом через їх пов`язаність з прийняттям рішення за визначеною законодавством процедурою. Хоч протоколи і пов`язані з процесом прийняття рішення, однак лише відображають хід засідання, а інформація, що в них міститься, є остаточною та незмінною. Водночас на день подання запиту позивачем відповідні рішення ВРП і її Дисциплінарної палати вже були прийняті.
59.         Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає за можливе звернути увагу на європейські стандарти доступу до інформації. Зокрема відповідно до змісту статті 3 Конвенції Ради Європи про доступ до офіційних документів, вчиненої 18 червня 2009 року, ратифікованої Законом України від 20 травня 2020 року № 631-IX, обмеження у доступі до офіційних документів можуть встановлюватися задля цілей захисту зокрема дисциплінарного розслідування, а також рівності сторін у судовому провадженні та ефективного здійснення правосуддя.
Щодо застосування «трискладового тесту»
60.         Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що належність запитуваної інформації до службової на підставі статті 9 Закону № 2939-VI не є єдиною підставою для обмеження доступу до неї. Обмеження доступу до конкретної інформації допускається за умови застосування її розпорядником у сукупності вимог пунктів 1-3 частини другої статті 6 Закону № 2939-VI. 
61.         Відсутність висновку розпорядника інформації щодо наявності хоча б однієї з наведених вище трьох підстав означає, що відмова в доступі до публічної інформації є необґрунтованою.
62.         На переконання скаржника, «ВРП у своєму листі-відповіді взагалі не зазначила про те, що оприлюднення запитуваної інформації спричинить хоч яку-небудь шкоду, не кажучи про істотну, що є передумовою обмеження інформації». На думку скаржника, суд першої інстанції неналежно застосував «трискладовий тест» з неконкретизованим припущенням суду щодо шкоди інтересам у сфері реалізації права на повагу до приватного життя.
63.         Оцінюючи ці доводи скаржника, суд враховує, що до Переліку включено, зокрема, інформацію, що міститься в матеріалах дисциплінарних проваджень, у тому числі службових розслідувань, проведених у ВРП; вжиття ВРП заходів щодо забезпечення авторитету правосуддя та незалежності суддів (у тому числі матеріали дисциплінарних проваджень, матеріали за заявами щодо несумісності, дисциплінарні скарги, інші звернення, що стали підставою для здійснення ВРП відповідного провадження або розгляду питання в межах визначених законодавством повноважень, пов`язана із цим службова кореспонденція: протоколи, листи, запити тощо). Віднесення інформації, яка міститься в протоколі засідання Дисциплінарної палати та протоколі засідання ВРП до Переліку не означає, що така інформація стає службовою в розумінні Закону № 2939-VI.
64.         За змістом статті 48 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Незалежність судді забезпечується, зокрема, особливим порядком його призначення, притягнення до відповідальності, звільнення та припинення повноважень.
65.         Підтримання авторитету правосуддя є невід`ємною частиною європейських стандартів у сфері забезпечення незалежності судової влади, умовою публічної довіри до судової влади в демократичній державі, а в більш широкому значенні - довіри до норм права та держави загалом. 
66.         У цьому контексті застосовані обмеження в доступі до запитуваної інформації до скаржника, який не є учасником дисциплінарної справи, могли б бути виправданими у разі належного застосування розпорядником інформації «трискладового тесту».
67.         ВРП обґрунтувала відмову у наданні інформації на запит позивача через необхідність підтримання авторитету та неупередженості правосуддя, проте не зазначила, яким чином надання запитуваної інформації може завдати шкоди цим інтересам. Сам факт того, що запитувана інформація стосується суддів, не означає, що її надання у всіх випадках є неможливим з огляду на наявність інших двох критеріїв «трискладового тесту», які підлягають оцінці розпорядником інформації.
68.         Зі змісту наданої відповідачем відповіді неможливо встановити та оцінити реальну шкоду від надання запитуваних відомостей. Також не можна встановити, що відповідачем проведено оцінку балансу між суспільним інтересом в отриманні запитуваної скаржником інформації та інтересами правосуддя.
69.         Водночас перевірка наявності відповідних обставин судом першої інстанції (замість ВРП під час розгляду відповідного запиту) не спростовує доводів скаржника щодо протиправності відмови в наданні інформації у зв`язку з незастосуванням відповідачем як розпорядником інформації «трискладового тесту», передбаченого частиною другою статті 6 Закону № 2939-VI. 
70.         Велика Палата Верховного Суду зауважує, що невмотивованість відмови розпорядника інформації свідчить, зокрема, про порушення процедури розгляду відповідного запиту. Необґрунтована відповідь на запит не відображає виконання розпорядником публічної інформації своїх повноважень, визначених Законом № 2939-VI, а в обставинах цієї справи свідчить про необґрунтованість дій відповідача при розгляді запиту ОСОБА_1 .
Щодо порушення права на свободу вираження поглядів
71.         Відмова державного органу в наданні інформації на запит є формою втручання в право на свободу одержувати інформацію. Тому таке втручання має розглядатися на предмет дотримання пункту 2 статті 10 Конвенції.
72.         Велика Палата ЄСПЛ у рішенні від 08 листопада 2016 року у справі  Magyar Helsinki Bizottsag v. Hungary  вказала, що те, наскільки заборона доступу до інформації є втручанням у права заявника на свободу вираження поглядів, слід оцінювати в кожному конкретному випадку та з урахуванням його особливих обставин (параграф 157). Для цього мають бути оцінені такі критерії (параграфи 158-170): 
- мета запитувача. Необхідно встановити, чи справді отримання інформації є необхідним для реалізації запитувачем інформації його функції зі сприяння публічній дискусії з суспільно важливих питань і чи справді ненадання інформації створить суттєву перешкоду свободі вираження поглядів;
- характер запитуваної інформації. Інформація, дані або документи, щодо яких вимагається доступ, повинні відповідати вимогам «трискладового тесту», тобто збиратися в цілях задоволення саме суспільного інтересу; 
- особлива роль запитувача інформації в отриманні та поширенні її серед громадськості. Розраховувати на захист свого права на доступ можуть насамперед журналісти, науковці, громадські активісти, зокрема блогери та популярні користувачі соцмереж, громадські організації, діяльність яких пов`язана з питаннями, що становлять суспільний інтерес, а також автори творів з означених питань;
- готовність і доступність запитуваної інформації. Надання інформації не повинно накладати на державні органи надмірного тягаря зі збирання й обробки даних.
73.         Особа, у розпорядженні якої знаходиться відповідна інформація та якій адресований запит на інформацію, має перевірити останній на предмет відповідності зазначеним чотирьом критеріям.
Щодо інших доводів скаржника
74.         Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованим покликання скаржника на позиції Верховного Суду у справах №9901/510/18 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2019 року), 826/12540/17 (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03 червня 2020 року) через їх нерелевантність та відповідно відсутність підстав для врахування судом першої інстанції (у справі 9901/510/18 позивач був скаржником у дисциплінарному провадженні; у справі 826/12540/17 запитувались копії рішення зборів суддів, а не інформація, створена ВРП). Водночас рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 9901/598/19 скасоване постановою Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2021 року.
Щодо покликання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 520/9408/18, то Велика Палата Верховного Суду вважає їх нерелевантними через неподібність спірних правовідносин у справі № 520/9408/18 та справі № 9901/172/20 за позовом ОСОБА_1 до ВРП про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, з огляду на відмінний статус суб`єктів дисциплінарного провадження.
Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі № 9901/149/20 станом на момент розгляду апеляційної скарги у справі № 9901/172/20 не набрало законної сили.
75.         Щодо покликання скаржника на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року № 9901/321/20, то суд звертає увагу на помилковість тлумачення ОСОБА_1 наведених у цьому рішенні висновків. 
Постановою від 20 травня 2021 року визнано протиправним і нечинним пункт 6.7 Регламенту у частині, що унеможливлює ознайомлення та отримання саме учасниками дисциплінарної справи витягу з протоколу засідання або копії технічного запису розгляду дисциплінарної справи. 
76.         Покликання скаржника на неможливість через карантинні обмеження прибути на засідання засіданні ВРП та її дисциплінарної палати є негативними наслідками особливого адміністративного режиму, зумовленого пандемією, відповідальність за усунення якого не може покладатися на відповідача.
77.         Ураховуючи, що запитувана ОСОБА_1 інформація (текст протоколу (або текст витягу з протоколу) засідання Першої Дисциплінарної палати ВРП від 22 травня 2020 року в частині розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду ОСОБА_2 ; текст протоколу (або текст витягу з протоколу) засідання ВРП від 16 червня 2020 року в частині розгляду питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно Голови ДСА ОСОБА_3 ) необґрунтовано обмежена у доступі через пов`язаність з процесом прийняття рішення за визначеною законодавством процедурою, а розпорядником публічної інформації при наданні відповіді на запит не застосовано «трискладовий тест», Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про невмотивованість відмови ВРП у наданні такої інформації.
78.         Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.
Суд може ухвалити постанову про зобов`язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб`єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.
79.         З метою ефективного захисту прав позивача в межах адміністративного судочинства діє принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі який полягає насамперед у активній ролі суду при розгляді справи.
80.         Об`єктом судового захисту в цій справі є право скаржника на отримання публічної інформації на його запит. ОСОБА_1 , звертаючись до суду, вважав, що відповідач допустив протиправну бездіяльність і це є підставою для зобов`язання ВРП негайно (у порядку частини першої статті 371, пункту 1 частини першої статті 263 КАС України) надати запитувану інформацію.
Однак Велика Палата Верховного Суду вважає наведене формулювання позовної вимоги некоректним та таким, що не відповідає підставам позову у цій справі, оскільки відповідь ВРП на запит ОСОБА_1 не може свідчити про бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Водночас доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до його незгоди з відмовою ВРП у наданні запитуваної інформації. 
81.         Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне визначити, що з урахуванням обставин справи належним та ефективним способом судового захисту прав скаржника є визнання протиправною відмови ВРП у наданні інформації на запитОСОБА_1 від 18 червня 2020 року та зобов`язання відповідача повторно розглянути запит від 18 червня 2020 року.
82.         Частиною другою статті 5 КАС України визначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
83.         Тому Велика Палата Верховного Суду доходить висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .
84.         Судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах передбачений статтею 382 КАС України.
85.         Відповідно до частини першої зазначеної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
86.         Закріплені у статті 382 КАС України процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
87.         З огляду на часткове задоволення позовних вимог, а також відсутність доказів у підтвердження наміру відповідача ухилитись від виконання судового рішення Велика Палата Верховного Суду не знаходить підстав для встановлення судового контролю за виконанням ВРП постановленого в рамках цієї справи рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
88.         Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
89.         Згідно із частинами першою - другою статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
90.         Отже, оскільки рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.
Керуючись статтями 241-243, 266, 308, 310, 315, 317, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
 
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
3. Визнати протиправною відмову Вищої ради правосуддя у наданні інформації на запит ОСОБА_1  від 18 червня 2020 року.
4. Зобов`язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути запит  ОСОБА_1 від 18 червня 2020 року.
5. У задоволенні  іншої частини позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя                                                                                    В. С. Князєв
Суддя-доповідач                                                                                       Т. О. Анцупова
Судді:                                    В. В. Британчук                                           Г. Р. Крет
                                                Ю. Л. Власов                                                Л. М. Лобойко
                                                І. В. Григор`єва                                            К. М. Пільков
                                                Д. А. Гудима                                                О. Б. Прокопенко
                                                Ж. М. Єленіна                                              Л. І. Рогач
                                                О. С. Золотніков                                         В. М. Сімоненко
                                                Л. Й. Катеринчук                                        С. П. Штелик