ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 липня 2021 року

м. Харків

справа № 645/1667/20

провадження № 22-ц/818/1030/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П., 

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

треті особи – Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи – Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року, постановлене під головуванням судді Шарка О.П., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2020 року), -
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи – Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року позов задоволено частково. Встановлено факт спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 з 2004 року по день смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_1 зазначає, що вона є спадкоємцем четвертої черги та вважає, що наявні підстави для визнання її права бути спадкоємцем четвертої черги разом зі спадкоємцями за законом першої черги. Крім того, вважає, що за нею слід визнати право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , оскільки договір довічного утримання (догляду) від 14 жовтня 2010 року укладений ОСОБА_3 в інтересах сім`ї під час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу; спірне майно є спільною сумісною власністю.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Департамент служби у справах дітей по Немишлянському району надав заяву, в якій просив ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дітей.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року оскаржується позивачкою лише в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання права спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та щодо відмови у задоволенні позову про визнання її права, як спадкоємиці четвертої черги, на спадкування в першій черзі разом зі спадкоємцями за законом першої черги. Рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позову про визнання за ОСОБА_1 права спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та про визнання її права, як спадкоємиці четвертої черги, на спадкування в першій черзі разом зі спадкоємцями за законом першої черги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено режиму спільності вказаного майна, а саме: не доведено, що договір довічного утримання (догляду) від 14 жовтня 2010 року укладений ОСОБА_3 в інтересах сім`ї. Виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувача. Проте доказів того, що позивачка також виконувала обов`язки за договором довічного утримання, - матеріали справи не містять. Крім того, ОСОБА_1 не довела наявності підстав для зміни черговості одержання права на спадкування.
Проте такі висновки суду першої інстанції є передчасними та не відповідають вимогам закону.
Сторони не заперечують, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 . Під час спільного їх проживання у них народилася донька – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15,23).
Факт проживання однією сім`єю чоловіка те жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.
Тому судом встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з січня 2004 року по 02 липня 2019 року. 
В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.
14 жовтня 2010 року  ОСОБА_3 уклав договір довічного утримання (догляду) з ОСОБА_5 , за умовами якого ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . При цьому ОСОБА_3 зобов`язувався довічно утримувати ОСОБА_5 , надаючи їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати за нею належний догляд та необхідну допомогу. Договір посвідчено Державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №6-958 (а.с.16-20).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла (а.с.21).
Відповідачка ОСОБА_2  є донькою  ОСОБА_5 та матір`ю  ОСОБА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.13). 
Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: на квартиру АДРЕСА_2 .
Судом встановлено, що позивачка разом з донькою проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Як на підставу позовних вимог про визнання права спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ,  ОСОБА_1 посилалася на те, що вказана квартира набута  ОСОБА_3  за договором довічного утримання під час їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до вказаного договору,  ОСОБА_3 забезпечував  ОСОБА_5 всім необхідним: продуктами харчування, медикаментами, оплатою комунальних послуг тощо. Всі затрати йшли з сімейного бюджету.   Позивачка вказує, що ОСОБА_3  на виконання договору надавав фізичну допомогу ОСОБА_5 , а вона надавала санітарно – гігієнічну допомогу, здійснювала прибирання, прання, готувала їжу, брала участь у витратах по похованню ОСОБА_5 . Відповідачка не брала участі в утриманні своєї матері. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просила суд, зокрема, визнати за нею право спільної сумісної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 , та визнати її право, як спадкоємиці четвертої черги, на спадкування в першій черзі разом зі спадкоємцями за законом першої черги.
Так, предметом позовних вимог є квартира АДРЕСА_2 , яка за договором довічного утримання від 14 жовтня 2010 року належить ОСОБА_3 , та є предметом спадкування після смерті останнього; а також вимоги про зміну черговості спадкування після смерті ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Згідно з ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужував) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Цивільне законодавство визначає, що виникнення спільної сумісної власності кількох осіб на майно, передане за договором довічного утримання, зумовлює солідарне виконання ними обов`язків за цим договором на користь відчужувача.
Разом з тим спірна квартира АДРЕСА_2 входить до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
08 липня 2019 року заведена спадкова справа (а.с.12).
З матеріалів справи убачається, що ІНФОРМАЦІЯ_4 донька померлого ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , подала приватному нотаріусу ХМНО Рудаєвій Вікторії Олександрівні заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.14). Станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 була неповнолітньою.
Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За змістом ст. ст. 1261, 1263, 1264, 1265, 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року роз`яснено судам, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Відповідно до вимог ст. 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину або на підставі рішення суду.
Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. 
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб та юридичних осіб у спосіб, визначений законами України, але в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту.
Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно, яке позивачка вважає об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, та вимоги про зміну черговості спадкування, заявлені лише до матері спадкодавця ОСОБА_2 . 
Обов`язковим при розгляді справи про спадкування є перевірка наявності або відсутності спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.
Сторони не заперечують, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його донька - ОСОБА_4 та мати – ОСОБА_2 .
Проте до участі у справі доньку ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , яка прийняла спадщину після смерті батька, залучено не було.
Натомість у разі задоволення позову істотно зменшиться обсяг спадкового майна, що впливатиме на права ОСОБА_4 , яка не була залучена до участі у справі. При цьому на даний час ОСОБА_4 досягла повноліття.
Розглянувши справу за вищевказаним позовом, суд першої інстанції неправильно визначився із суб`єктним складом вказаних правовідносин.
Розгляд справи за таких обставин позбавляє суд апеляційної інстанції можливості зробити висновок щодо обґрунтованості чи необґрунтованості позовних вимог стосовно спадкового майна по суті.
На стадії апеляційного провадження Цивільним процесуальним кодексом не передбачено залучення до участі в справі відповідачів.
З огляду на викладене, рішення суду в частині вимог про визнання права власності та вимог про зміну черговості спадкування слід змінити. У задоволенні позову в цій частині слід відмовити з підстав незалучення до участі у справі усіх спадкоємців.
Рішення суду в частині встановлення факту спільного проживання без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року в частині вимог про визнання права власності та вимог про зміну черговості спадкування – змінити, відмовити у задоволенні позову в цій частині з мотивів, викладених в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 13.07.2021 року.