КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження                                                                  Доповідач - Кулікова С.В.
№ 22-ц/824/7279/2021
  
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                               Справа № 758/9622/20
 
13 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді      - Кулікової С.В.
суддів                           - Заришняк Г.М.    
                                      -  Рубан С.М.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Гребенюка В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-
 
в с т а н о в и в:
 
У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що у них з відповідачем є двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні. Позивач зазначила, що відповідач матеріально не забезпечує дітей, ухиляється від їх утримання, у зв`язку з чим, вона просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень на кожну дитину щомісячно.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2 500 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісяця на кожного, починаючи з 27.08.2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого 2021 року скасувати, стягнути з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1 300,00 грн., які підлягають індексації відповідно до закону, щомісяця на кожного.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; невірно встановлені фактичні обставини справи. Суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права.
Зазначав, що суд першої інстанції  не взяв до уваги, те, що він має певні проблеми зі здоров`ям, які унеможливлюють роботу у багатьох сферах, а також роботу на вулиці у несприятливих погодних умовах по 8 годин в день, щоб заробляти 12 000 грн. на місяць в Глово.
Також зазначав, що він добровільно надавав матеріальну допомогу дітям, купував одяг, їжу, тощо, про що, не заперечувала позивач у справі.
 При визначені розміру аліментів, суд не врахував, його засоби доходу та рівень заробітку, який на даний час складає близько 10 000,00грн. на місяць, тому сплачувати аліменти на дітей у розмірі 5 000,00 грн. щомісяця, та нести додаткові витрати для забезпечення належного виховання та спілкування з дітьми, є практично неможливим.
Крім того, вказував на те, що судом не було досліджено матеріальне становище та джерела доходу позивача.
Враховуючи фактичний розмір витрат відповідача та участь у вихованні дітей, стан здоров`я відповідача, джерела доходів та рівень доходів відповідача, інші обставини викладені у скарзі, що мають істотне значення, вважає за доцільно встановити аліменти на утримання дітей в розмірі 1 300,00грн. щомісячно на кожну дитину.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують визначеного судом розміру аліментів, визначаючий який, суд було враховано всі обставини, які мають значення для вирішення спору, надано оцінку наявним у справі доказам, а також доводам позивача та запереченням відповідача.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач і відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі в період з 25.03.2015 року по 24.01.2020 року, що підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24.01.2020 року у справі № 758/6152/19 (а.с. 4-5).
Від шлюбу у позивача і відповідача народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с. 6-7).
Крім того, у відповідача є ще один син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 68).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що неповнолітні діти сторін проживають разом з матір`ю, знаходяться на її утриманні, відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а отже позивач вправі вимагати покладення на відповідача аліментних зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.cт. 150, 180 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Положеннями  ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Встановивши, що діти сторін проживають разом з матір`ю, відповідач є батьком малолітніх дітей, відповідно зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, суд першої інстанції  дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання синів.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував його доходи та способи заробітку, які не дають змоги сплачувати аліменти в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно на утримання неповнолітніх дітей, є безпідставними, оскільки виходячи із принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства саме відповідач  повинен довести його неможливість сплачувати аліменти у такому розмірі.
Належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин, які б унеможливлювали сплату  відповідачем аліментів  в сумі 5 000,00 грн. щомісячно, останній, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надав.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів в сумі  5 000,00 грн. на двох дітей є непомірним для нього як для особи, яка має не стабільний дохід, колегія суддів відхиляє, оскільки  відповідач є працездатною особою, доказів на підтвердження того, що він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі 5 000,00 грн., ні до суду першої  інстанції ні суду апеляційної інстанції, відповідачем не надано.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що він добровільно надає грошові кошти на утримання дітей, купляє їм їжу, одяг та інші речі, які необхідні для розвитку дітей, не є тими обставинами, що враховується при визначенні розміру аліментів.  
Відсутність стабільного заробітку не звільняє відповідача, як батька, від виконання свого обов`язку щодо утримання дітей.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було досліджено матеріальне становище позивача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки забезпечення дітей є обов`язком обох батьків, тому позивач як і відповідач повинні утримувати своїх дітей та забезпечувати належний рівень життя та розвитку.
Загальновідомою є та обставина, що економіко-фінансова обстановка у державі є нестабільною, та такою де постійно має місце підвищення вартості життя. Хоч держава і визначила мінімально прожитковий мінімум, але такий за високих цін на товари споживання є далеко недостатнім для дитини відповідного віку. 
Крім того, відповідач не позбавлений права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану однієї з сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я  когось із них.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Подільського районного суду міста Києва  від 18 лютого 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 369, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 лютого  2021 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:                                     Судді: