УХВАЛА

30 липня 2021 року 
м. Київ

Справа №  909/436/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов  Є.  В. - головуючий, Могил С. К., Уркевич В. Ю.,
розглядаючи матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 (колегія суддів: Галушко Н. А., Желік М. Б., Орищин Г. В.) і рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 01.12.2020 (колегія суддів: Скапровська І. М., Матуляк П. Я., Кобецька С. М.) у справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оріана-Еко" до Калуської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору на стороні відповідача Головне управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання недійсними з дати їх укладення: договору оренди земельної ділянки площею 402,3276 га з кадастровим номером 2610400000:04:001:0002 за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул.  Шахтарська,5; договору оренди земельної ділянки площею 244,1306 га з кадастровим номером 2610400000:03:001:0037 за адресою: Івано-Франківська обл., м. Калуш, вул. Промислова,14, укладені між позивачем та відповідачем 21.06.2018; договору оренди земельної ділянки площею 2,6351 га з кадастровим номером 2610400000:03:001:0038 за адресою: Івано-Франківська обл. м., Калуш, вул. Шахтарська, 7
ВСТАНОВИВ:
18.05.2021 Головне управління ДПС в Івано-Франківській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 (повний текст підписаний 26.04.2021) і рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 01.12.2020.
Касаційна скарга не відповідала вимогам статей 288, 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв`язку з чим ухвалою від 23.06.2021 було залишено касаційну скаргу без руху, а саме, скаржник мав навести формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; потрібно було надати належні докази отримання оскаржуваної постанови (копія конверту суду, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, тощо); докази сплати судового збору та докази надсилання копії касаційної скарги іншій стороні. 
Дана ухвала була направлена скаржнику 24.06.2021, на виконання якої 09.07.2021 скаржник направив до Суду документи на усунення недоліків, які були передані головуючому 14.07.2021.
Згідно з частиною першою статті 119 ГПК України, Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Оскаржувана постанова Західного апеляційного господарського суду прийнята 13.04.2021, повний текст підписаний 26.04.2021. Таким чином, останній день строку, встановленого для оскарження зазначеного судового рішення в касаційному порядку, припадав на 17.05.2021 (неділя - 16.05.2021).
Проте, скаржником касаційну скаргу на зазначену постанову подано 18.05.2021, про що свідчить відмітка Укрпошти на конверті, тобто, скаржником пропущений строк, встановлений статті 288 ГПК України для подання касаційної скарги.
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до практики Суду держава, яка створює суди апеляційної чи касаційної інстанцій, має забезпечити, щоб особи, які відповідають перед законом, мали можливість користуватись всіма фундаментальними гарантіями стаття 6 Конвенції в провадженнях у цих судах (див. рішення у справі "Делкурт проти Бельгії" (Delcourt v. Belgium) від 17.01.1970, § 25, Серія А N 11; "Пелевін проти України (Pelevin v Ukraine)" від 20.05.2010, № 24402/02, § 27). Однак, при цьому, Суд зазначає, що право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (див. рішення у справі "Мельник проти України" (Melnik v. Ukraine) від 28.03.2006, §§ 22 - 23, рішення у справі "Мушта проти України" (Mushta v. Ukraine) від 18.11.2010, §§ 37-38).
Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини "Пелевін проти України (Pelevin v Ukraine)" від 20.05.2010).
Скаржник на виконання вимог ухвали від 23.06.2021 направив касаційну скаргу з урахуванням усунених недоліків. Обґрунтовуючи пропуск строку на касаційне оскарження, скаржник зазначив, що він отримав оскаржувану постанову засобами електронного зв`язку на офіційну електронну пошту ГУ ДПС в Івано - Франківській області 28.04.2021 № 6139/5.
Колегія суддів, розглянувши клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та оцінивши зазначені заявником причини на предмет їх поважності, дійшла висновку, що такі причини є неповажними, оскільки, як вбачається із матеріалів справи оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції була направлена засобами електронного зв`язку на офіційну електронну пошту if.official@tax.gov.ua 27.04.2021, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції, (стор. 146 том 2). Отже, дата отримання повного тексту оскаржуваної постанови є 27.04.2021. Таким чином, з урахуванням вимог статті 288 ГПК України, останній день строку, встановленого для оскарження зазначеного судового рішення в касаційному порядку, припадав на 17.05.2021, а касаційну скаргу подано скаржником 18.05.2021, тобто з пропуском встановленого процесуального строку. 
Скаржником не надано будь - яких доказів на підтвердження отримання оскаржуваної постанови 28.04.2021. Як вже зазначалось, наданий доказ - копія постанови Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 з власним вхідним номером скаржника - є неналежним, з огляду на те, що дана відмітка проставляється власноруч Скаржником, який є зацікавленою особою, а не незалежним органом. 
При цьому, Суд звертає увагу на те, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обрахування процесуальних строків щодо звернення з касаційною скаргою саме з моменту реєстрації, чи в будь - який інший спосіб, встановлений в установі, підприємстві чи організації, оскаржуваного процесуального документа виконавцем (працівником) в межах установи, організації, підприємства тощо. Встановлений внутрішній порядок розподілу/руху документації не може впливати на обчислення процесуальних строків.
Звідси наведені скаржником обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку для подання касаційної скарги на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 виходячи з вищенаведеного.
Інших доводів в обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку скаржником не зазначено та не надано доказів того, що скаржник не мав можливості раніше звернутися з касаційною скаргою.
Указані обставини свідчать, що можливість подання касаційної скарги у встановлений строк залежала виключно від волевиявлення та дій самого скаржника, а пропуск строку на касаційне оскарження залежав не від об`єктивних причин, а від суб`єктивних чинників, які особа, що звернулась із касаційною скаргою, могла і повинна була уникнути при подачі касаційної скарги.
Зважаючи на викладене, суд касаційної інстанції зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким він користується, виходячи із поважності причин пропуску строку. У цьому випадку обставин, які б об`єктивно перешкоджали скаржникові реалізувати своє право на подання касаційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну, не вбачається.
Фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватися як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється суть чіткого встановлення законодавцем кожного з процесуальних строків.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine) від 03.04.2008, зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Отже можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.
При цьому легітимна мета обмеження прав дотримана, права скаржника не порушені, оскільки йому було надано право на обґрунтування пропуску строку на оскарження судового рішення про яке він був обізнаний та вимогу поновити відповідний пропущений строк.
Відповідно до абзацу 2 частини третьої  статті 292 ГПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої  статті 293 цього Кодексу.
За приписами пункту 4 частини першої статті 293 ГПК України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області.
Відповідно до положень частини шостої статті 293 ГПК України, копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
За таких обставин, керуючись статтями 234, 292, Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, 
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на постанову Західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 і рішення Господарського суду Івано - Франківської області від 01.12.2020.
2. Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області повернути скаржнику разом з доданими до неї матеріалами (в тому числі копії платіжних доручень від 06.07.2021 № 1867 на суму 8 408,00 грн та від 25.05.2021 № 867 на суму 4 204,00 грн).
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. В. Краснов

Суддя                                                                                                    С. К. Могил

Суддя                                                                                                    В.Ю. Уркевич