ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 360/2196/20
адміністративне провадження № К/9901/12719/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в касаційній інстанції адміністративну справу №  360/2196/20
за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» до Головного управління ДПС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» на рішення Луганського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції К. О. Пляшкова) від 22 жовтня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду (колегія у складі суддів: І. Д. Компанієць, А. А. Блохін, А. В. Гайдар) від 22 березня 2021 року,
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» (далі - ТОВ «Інвестбуд») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Луганській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 лютого 2020 року:
№ 00000110511, яким збільшено суму податкових зобов`язань за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг), код платежу 14060100, на суму 2773431,25  грн;
№ 00000120511, яким збільшено суму податкових зобов`язань за платежем податок на прибуток приватних підприємств, код платежу 11021000, на суму 3335169,00 грн.
2. 04 вересня 2020 року позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій зазначено, що позивачем не заперечуються висновки контролюючого органу щодо: заниження об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 237922,79 грн у 2016 році за результатами господарських операцій з отримання спонсорської допомоги, і, як наслідок, заниження податку на прибуток у 2016 році на загальну суму 42826,00 грн, нарахування штрафних санкцій на суму 21413,00 грн, загалом 64239,00 грн; заниження податку на додану вартість на загальну суму 1384,00 грн, і, як наслідок, нарахування штрафних санкцій на суму 346,00 грн, загалом 1730,00 грн.
3. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення є протиправними, оскільки перевірка проведена в період мораторію, введеного статтею 3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а позивач здійснює діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, яка на час проведення відповідачем документальної планової виїзної перевірки, не закінчилася. При цьому, висновки в акті перевірки про порушення позивачем податкового законодавства є безпідставними, оскільки всі господарські операції з контрагентами позивача підтверджені первинними документами бухгалтерського обліку. Виконання робіт, оплата, а також використання цих робіт у власній господарській діяльності позивача також підтверджуються наданими до перевірки належним чином оформленими первинними документами бухгалтерського обліку.
Посилання податковим органом в акті перевірки на наявності кримінальних проваджень щодо певних контрагентів є необґрунтованими, оскільки діючим законодавством не встановлено можливості визнання податковим органом угод нікчемними та формулювання ним висновків щодо не підтвердження фактичного здійснення фінансово-господарських операцій на підставі наданих документів.
Також податкові повідомлення-рішення не містять граничних строків, передбачених для оскарження; розрахунок фінансових санкцій складено не за встановленою формою, не має назви організації, дати складання та реєстраційного індексу документа, рішення підписано неповноважною особою.
4. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
5. Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій, 12 квітня 2021 року позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
6. Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 12 травня 2021 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою позивача, встановлено десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали подати відзив на касаційну скаргу та заперечення на клопотання про зупинення дії судових рішень.
7. 31 травня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач, посилаючись на те, що вимоги касаційної скарги є необґрунтовані та не можуть бути задоволені, просить в задоволенні касаційної скарги відмовити, а судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
8. 04 червня 2021 року на адресу Верховного Суду надійшла відповідь від позивача на відзив на касаційну скаргу.
9. Ухвалами Верховного Суду відмовлено у задоволенні клопотання про зупиненні виконання судових рішень, закінчено підготовку даної справи до касаційного розгляду та призначено її касаційний розгляд в порядку письмового провадження.
IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
10. Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 червня 2020 року № 1006721152 ТОВ «Інвестбуд» зареєстровано як юридичну особу з 16 грудня 2003 року, види діяльності: 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, 42.21 Будівництво трубопроводів, перебуває на обліку як платник податків в ДПІ у м.  Сєвєродонецьку Сєвєродонецького управління ГУ ДПС у Луганській області.
11. Відповідно до плану-графіку проведення планових перевірок суб`єктів господарювання на 2019 рік та наказів ГУ ДПС у Луганській області від 15 листопада 2019 року № 367, від 12 грудня 2019 року № 523 державними ревізорами - інспекторами ГУ ДПС у Луганській області в порядку, встановленому підпунктом 20.1.4. пункту20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, статтями 77, 82 Податкового кодексу України, проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Інвестбуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного законодавства, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншого законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, правильності нарахування, обчислення та сплати військового збору за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, а також по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за результатами проведення якої складений акт від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969, яким встановлено порушення ТОВ «Інвестбуд» податкового законодавства, зокрема:
1) підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, пункту 3 розділу III Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07 лютого 2013 року № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за № 336/22868, статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», наказу Міністерства фінансів України від 20 жовтня 2015 року № 897 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1415/27860, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 223 446 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 171 922 грн, за 2017 рік у сумі 252 646 грн, за 2018 рік у сумі 1 798 878 грн;
2) пунктів 44.1, 44.2 та 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, пунктів 4 та 5 розділу V, пункту 6 розділу VI Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 січня 2016 року № 21 (із змінами), в результаті чого занижено податок на додану вартість всього на загальну суму 2 218 745 грн, в тому числі в розрізі звітних податкових періодів: у вересні 2017 року на суму 8 038 грн, у жовтні 2017 року на суму 49 212 грн, у листопаді 2017 року на суму 1 384 грн, у грудні 2017 року на суму 161 601 грн, у січні 2018 року на суму 34 515 грн, у лютому 2018 року на суму 94 780 грн, у березні 2018 року на суму 150 174 грн, у квітні 2018 року на суму 244  342 грн, у травні 2018 року на суму 57 663 грн, у липні 2018 року на суму 326 507 грн, у серпні 2018 року на суму 214 000 грн, у вересні 2018 року на суму 162 426 грн, у жовтні 2018 року на суму 71  354  грн, у листопаді 2018 року на суму 301 414 грн, у грудні 2018 року на суму 341 335 грн.
12. Як слідує з підпункту 1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969, проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року в загальній сумі 52 508 348, у тому числі за 2016 рік у сумі 9 212 549 грн, за 2017 рік у сумі 13 201 600 грн, за 2018 рік у сумі 30 094 199 грн, на підставі наступних документів: декларації з податку на прибуток підприємства та звіти про фінансові результати за 2016-2018 роки, накази, статутні документи, договори поставки, договори на виконання робіт та послуг, головні книги, оборотно-сальдові відомості та журнали-ордери по рахункам: 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», 3771 «Рахунки з іншими дебіторами», 643 «Податкові зобов`язання», 702 «Дохід від реалізації товарів», 703 «Дохід від реалізації робіт і послуг», 311 «Поточні рахунки в національній валюті», 712 «Дохід від реалізації інших оборотних активів», 719 «Інші доходи від операційної діяльності», 746 «Інші витрати», 79 «Фінансові результати» та первинних документів до них (видаткові накладні, довіреності, рахунки-фактури, акти виконаних робіт (послуг), акти приймання виконання будівельних робіт (форма № КБ-2в), довідки про вартість виконання будівельних робіт (форма № КБ-3), відомості ресурсів (форма № 5а), розрахунки загальновиробничих витрат до актів приймання виконання будівельних робіт, товарно-транспортні накладні, банківські виписки, платіжні доручення, тощо) встановлено заниження задекларованих ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 2265225  грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 1965105 грн, за 2017 рік у сумі 300120 грн, а саме:
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено заниження ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за 2016 рік у сумі 476 грн, внаслідок не включення до складу доходів операцій з реалізації шліфмашини (підпункт 1.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено заниження ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за 2016 рік у сумі 237923 грн, внаслідок не включення до складу доходів операцій з отримання благодійних внесків (підпункт 1.2 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України ТОВ «Інвестбуд» занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, у зв`язку з невіднесенням до складу інших доходів кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув на загальну суму 2  026 740 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 1 726 706 грн, за 2018 рік у сумі 300 034 грн (підпункт 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України встановлено заниження ТОВ «Інвестбуд» показників у рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» за 2017 рік у сумі 86 грн, внаслідок невірного відображення даних бухгалтерського обліку у податковій декларації з податку на прибуток (підпункт 1.4 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта).
Згідно з підпунктом 3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969 за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано у рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» показників у загальній сумі 664851 грн, утому числі за 2016 рік у сумі 39351 грн, за 2017 рік у сумі 34600 грн, за 2018 рік у сумі 590900 грн. Перевіркою повноти декларування цих показників встановлено їх заниження всього у сумі 12352477 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 955122 грн, за 2017 рік у сумі 1403587 грн, за 2018 рік у сумі 9993768 грн за рахунок:
заниження показників рядку 01 Декларацій «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку» на загальну суму 2265225  грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 1965105 грн, за 2017 рік у сумі 300120 грн;
завищення показників рядку 2050 «собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на загальну суму 11088276 грн, у тому числі за 2017 рік у сумі 1094573 грн, за 2018 рік у сумі 9993703  грн, а саме: на порушення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу Українизавищено собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) внаслідок не звітування підзвітної особи про фактично понесені витрати, що вплинуло на заниження фінансового результату при складанні фінансової звітності та задекларованих показників рядка 02 Декларації на загальну суму 1471 грн, в тому числі за 2017 рік у сумі 318 грн, за 2018 рік у сумі 1153  грн (підпункт 3.1.1 підпункт 3.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта); за рахунок завищення собівартості реалізованої продукції по взаємовідносинам з ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» (підпункт 3.1.2 підпункту 3.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта);
завищення показників рядку 02 Декларації «Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності» на загальну суму 1001024  грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 1009983 грн, за 2017 рік у сумі 8894 грн, за 2018 рік у сумі 65 грн за рахунок невірного відображення фактичних показників.
13. Відповідно до пункту 3.1.1.3 акта за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано податок на прибуток у сумі 119 673 грн, у тому числі за 206 рік у сумі 7  083 грн, за 2017 рік у сумі 6 228 грн, за 2018 рік у сумі 106 362 грн. Перевіркою повноти визначення податку на прибуток встановлено його заниження всього у сумі 2 223 446 грн, у тому числі за 2016 рік у сумі 171 922 грн, за 2017 рік у сумі 252 646 грн, за 2018 рік у сумі 1 798 878 грн.
14. У пункті 3.1.2.2 акта вказано за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість з урахуванням від`ємного значення всього 11177372 грн.
15. Перевіркою відображених у рядках 10.1, 10.2 Декларації «Придбання (виготовлення, будівництво, спорудження, створення) товарів/послуг та необоротних активів на митній території України за основною ставкою та ставкою 7 %» показників за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року у загальній сумі ПДВ 9 826 778 грн встановлено їх завищення у рядку 10.1 Декларацій всього на загальну суму 2 218 745 грн, утому числі:
в частині безпідставного віднесення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість операцій з придбання товарів (робіт, послуг) по задекларованих операціях від суб`єктів господарювання, зазначених у пункті 3.1.1.1 розділу 3 акта перевірки, фактичне здійснення яких в ході проведення перевірки документально не підтверджено на загальну суму 2 217 361 грн, в тому числі в розрізі звітних податкових періодів: у вересні 2017 року на суму 8 038 грн, у жовтні 2017 року на суму 49 212 грн, у листопаді 2017 року на суму 1 384 грн, у грудні 2017 року на суму 161 601 грн, у січні 2018 року на суму 1 292 995 грн, у березні 2018 року на суму 166 283 грн, у квітні 2018 року на суму 248 253 грн, у травні 2018 року на суму 98086 грн, у червні 2018 року на суму 81 483 грн, у липні 2018 року на суму 304 440 грн, у серпні 2018 року на суму 94 141 грн, у вересні 2018 року на суму 162  426 грн, у жовтні 2018 року на суму 165 730 грн, у листопаді 2018 року на суму 231 728 грн, у грудні 2018 року на суму 316 645 грн;
включення до складу податкового кредиту з ПДВ за листопад 2017 року сум ПДВ за податковими накладними, виписаними ТОВ «Основа-Бетон», від 29 вересня 2017 року № 140 на суму ПДВ 1 160 грн, від 30 вересня 2017 року № 144 на суму ПДВ 223,67 грн, всього на суму ПДВ 1383,67 грн. Сума ПДВ по зазначеним податковим накладним включена двічі до податкового кредиту з ПДВ за листопад 2017 року, чим завищено податковий кредит з ПДВ за листопад 2017 року на суму 1384  грн.
16. Перевіркою відображених у рядках 16 Декларацій «Від`ємне значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (ряд. 16.1 декларації)» показників встановлено їх завищення всього на суму 576 703 грн, в тому числі у лютому 2018 року 94 780 грн, у квітні 2018 року на суму 16 109 грн, у травні 2018 року на суму 20 020 грн, у червні 2018 року на суму 62 693 грн, у липні 2018 року на суму 144 176 грн, у серпні 2018 року на суму 119  859  грн, у листопаді 2018 року на суму 94 376 грн, у грудні 2018 року на суму 24 690 грн.
17. Таким чином, проведеною перевіркою встановлено порушення ТОВ «Інвестбуд» вимог пунктів 44.1, 44.2 та 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого завищено податковий кредит з ПДВ за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року на загальну суму 2795448 грн.
18. Відповідно до пункту 3.1.2.3 акта за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року ТОВ «Інвестбуд» задекларовано податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету в сумі 1  027  807 грн. Перевіркою повноти нарахування податку на додану вартість у вказаному періоді встановлено його заниження на загальну суму 2 218 745 грн.
19. ТОВ «Інвестбуд» подано заперечення на акт перевірки від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969, та отримано результати розгляду заперечень.
20. За наслідками перевірки ГУ ДПС у Луганській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 13 лютого 2020 року:
№ 00000110511, яким за встановлене порушення пунктів 44.1, 44.2 та 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3 та 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті 58 Податкового кодексу України збільшено ТОВ «Інвестбуд» суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з вироблених в Україні товарів на 2 773 431,25 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 2 218 745,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 554 686,25 грн. Згідно з розрахунком податкового зобов`язання, який є додатком до вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачу збільшено грошове зобов`язання за період з вересня 2017 року по грудень 2018 року, застосовано штрафну санкцію відповідно до пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України в розмірі 25 % (том 1 арк. спр. 217-218);
№ 00000120511, яким за встановлене порушення підпункту підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 58.1 статті  58 Податкового кодексу України збільшено ТОВ «Інвестбуд» суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на 3 335 169,00 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями на 2 223 446,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) на 1 111 723,00 грн. Згідно з розрахунком податкового зобов`язання, який є додатком до вказаного податкового повідомлення-рішення, позивачу збільшено грошове зобов`язання за 2016-2018 роки, застосовано штрафну санкцію в розмірі 50 % (том 1 арк. спр. 219-220).
21. За наслідками адміністративного оскарження позивачем спірних податкових повідомлень-рішень, скарга залишена без задоволення, рішення без змін.
22. Як встановлено судами попередніх інстанцій, позивач не погоджується з висновками відповідача щодо не віднесення до складу інших доходів кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув (підпункт 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта), та щодо нереальності проведених операцій з придбання товарів, послуг від контрагентів ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» (підпункт 3.1.2 підпункту 3.1 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта).
23. В іншій частині висновки ГУ ДПС у Луганській області, відображені в акті перевірки від 24 грудня 2019 року щодо інших порушень позивачем, не є спірними, товариством не оспорюються.
24. Судами з`ясовано, що проведеною перевіркою на підставі головних книг за 2016-2018 роки, журналу ордеру та оборотно-сальдової відомості по рахунку 631 встановлена наявність кредиторської заборгованості з датою виникнення понад 1095 днів по таких контрагентах: 
ТОВ «ВІКО», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства - 12 червня 2014 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 4222,86 грн; 
ТОВ «СХІДНОПРОМГАЗ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 17 серпня 2010 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 540,00 грн;
ТОВ «ГІПРО», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30 червня 2014 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 26 190,93 грн; 
ТОВ «ДОРСТРОЙГРАД», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30 квітня 2014 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 965 439,28 грн; 
ТОВ «ІНСТРУМЕНТ ДОНБАСУ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 19 червня 2014 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 17  600,49 грн; 
ПП «ЛАБІРИНТ-С», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30 грудня 2010 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 500 000,00 грн; 
ТОВ «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 03 грудня 2010 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 400,00 грн; 
ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 30 травня 2014 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 256 242,87 грн;
ТОВ «ТЕХНОСБИТ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 01 листопада 2011 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 1 726 706,15 грн; 
ТОВ «ЕНЕРГОРЕГІОНИ», місяць виникнення заборгованості за даними підприємства 20 травня 2014 року, сума заборгованості станом на 01 січня 2016 року та 01 січня 2019 року 456,00 грн (підпункт 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969).
25. Під час проведення перевірки позивачем не надано жодних документів, які б свідчили, що підприємством вживалися заходи щодо уточнення і сплати простроченої кредиторської заборгованості. Також не надано документів щодо проведення інвентаризації дебіторської та кредиторської заборгованості підприємства, її стану та оцінки.
26. Товариство стверджувало, що ТОВ «Інвестбуд» 21 грудня 2012 року видано ТОВ «ТЕХНОСБИТ» прості векселі серії АА 0550333 на суму 726 706,15 грн, серії АА 2436600 на суму 500 000,00 грн, серії АА 2490475 на суму 500 000,00 грн, строк сплати яких настане не раніше 21 грудня 2022 року (том 36 арк. спр. 18-19).
27. У позивача залишилися акти приймання-передачі векселів від 21 грудня 2012 року, які були надані відповідачу під час перевірки (том 15 арк. спр. 246-248).
28. Проте, як зазначено судами, податковий орган заперечує факт надання позивачем під час перевірки актів приймання-передачі векселів.
29. Судами встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ГУ ДПС у Луганській області вручено головному бухгалтеру ТОВ «Інвестбуд» Матназаровій Т. М. запит від 12 грудня 2019 року б/н щодо надання інформації (пояснень та їх документальних підтверджень) щодо сум кредиторської заборгованості з простроченим терміном позовної давності, які обліковуються на бухгалтерському рахунку товариства з вказаними контрагентами понад 1095 днів, а саме: пояснення щодо не прийняття заходів зі списання з балансу кредиторської заборгованості з минулим строком позовної давності, одночасно з визнанням іншого операційного доходу того періоду, в якому зобов`язання визнано такими, що не підлягає погашенню, з урахуванням податку на додану вартість, який справлявся при придбанні товару; інформацію щодо укладених договорів з вищенаведеними контрагентами; інформацію щодо відображення кредиторської заборгованості з простроченим терміном позовної давності у податковому та бухгалтерському обліку (том 34 арк. спр. 186).
30. На цей запит позивач листом від 16 грудня 2019 року № 531 повідомив ГУ ДПС у Луганській області про дату виникнення заборгованості по вказаних контрагентах, проте іншої інформації, а також документів, позивачем не надано (том 34 арк. спр. 191).
31. В акті перевірки від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969 також відсутня будь-яка інформація про надання ТОВ «Інвестбуд» контролюючому органу актів приймання-передачі векселів від 21 грудня 2012 року, складених між позивачем та ТОВ «ТЕХНОСБИТ».
32. При цьому облік виданих ТОВ «ТЕХНОСБИТ» векселів здійснений тільки на субрахунку 209 «Інші матеріали», де облікована первісна вартість цих векселів. На інших рахунках вказані векселі не обліковані.
33. Також за наслідками перевірки ГУ ДПС у Луганській області не підтверджено реальність господарських операцій проведених ТОВ «Інвестбуд» з придбання товарів, послуг від контрагентів ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД».
34. Податковий орган зазначив, що надані ТОВ «Інвестбуд» документи по взаємовідносинам із вказаними контрагентами не засвідчують фактичне здійснення господарських операцій. Проведено перевіркою встановлено невідповідність між наведеними в актах виконаних робіт, видаткових накладних об`ємах отриманих послуг, товарів та можливостями їх надання, що є підставою для встановлення факту нереальності здійснення господарських операцій по ланцюгу постачання від вищевказаних контрагентів на адресу ТОВ «Інвестбуд». Надані позивачем документи, навіть за наявності всіх формальних реквізитів, не можуть братися до уваги як первинні документи, оскільки не відображають реальний зміст проведених операцій. Укладені позивачем договори не опосередковані реальним виконанням операцій, які становлять його предмет. Фактично ТОВ «Інвестбуд» здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з вказаними контрагентами і враховано у бухгалтерському обліку первинні документи всупереч норм діючого законодавства. Тобто, відсутня господарська операція як певна дія або подія, в основі якої має бути дійсна зміна в структурі зобов`язань підприємства.
35. Контролюючий орган дійшов висновку про неможливість здійснення постачальниками задекларованих обсягів фінансово-господарської діяльності, з огляду на такі обставини:
- у постачальників відсутні необхідні основні засоби, нерухомість (власна чи орендована), транспортні засоби тощо;
- задекларовані на адресу ТОВ «Інвестбуд» товари контрагентами від інших суб`єктів господарювання не придбавались, що свідчить про неможливість фактичного їх постачання;
- згідно з даними ЄРПН у постачальників відсутнє придбання товарів (послуг), необхідних для ведення господарської діяльності: газу, електроенергії, не встановлено придбання послуг по оренді землі, офісних, складських приміщень тощо;
- позивачем на запити ГУ ДПС у Луганській області від 29 листопада 2019 року№ 2250/10/12-32-05-11-11 та від 17 грудня 2019 року б/н не надано пояснень та підтверджуючих документів щодо обставин пошуку постачальників, укладення договорів; документів, що підтверджують транспортування товарів (товарно-транспортні накладні, дорожні (путьові) листи тощо); документи, що підтверджують країну походження товару (сертифікати відповідності, якості) тощо;
- вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року засновника та директора TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України(фіктивне підприємництво);
- інші постачальники є фігурантами кримінальних справ;
- у постачальників відсутня необхідна кількість найманих працівників для виконання задекларованих позивачем обсягів робіт;
- наявність податкової інформації від інших податкових органів про непідтвердження господарських операцій постачальників позивача та їх контрагентами; відсутність постачальників за податковою адресою;
- встановлено інформацію про протиправне використання ТОВ «БК «МАРСАЛ» особової інформації фізичних осіб для створення видимості реального здійснення фінансово-господарської діяльності.
36. На спростування зазначених висновків контролюючого органу, позивачем до суду першої інстанції надано документи, якими оформлено господарські операції з ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД», які, у переважній більшості, надані контролюючому органу під час перевірки та описані в акті від 24 грудня 2019 року.
IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
37. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з правомірності прийнятих спірних податкових повідомлень-рішень та недоведеності позивачем їх протиправності.
38. Суди дійшли висновку про те, що наданих позивачем документів не достатньо для підтвердження реальності укладених між ТОВ «Інвестбуд» та ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» господарських операцій. При цьому позивач відмовився від надання пояснень та додаткових документів, зазначаючи, що всі оригінали первинних документів, які підтверджують взаємовідносини між даними контрагентами надано перевіряючим в повному обсязі. Про ненадання позивачем витребуваних відповідачем пояснень та документів складено акт від 19 грудня 2019 року.
39. Суди відхилили доводи позивача про невелику кількість днів, наданих податковим органом для надання додаткових документів, оскільки позивач не скористався правом, визначеним пунктом 44.7 статті 44 Податкового кодексу України та не надав документи разом з запереченнями на акт перевірки та скаргою на податкові повідомлення-рішення. Крім того, наданими позивачем документами підтверджено фактичне виконання робіт на користь замовників послуг, а не їх виконання саме ТОВ «БК «МАРСАЛ», ТОВ «НТБ КИЇВ», ТОВ «БУРСПЕЦСТРОЙМОНТАЖ», ТОВ «ЧЕЙЗ ТРЕЙД», ТОВ «АЛЬВІС», ТОВ «ІНТЕРО-ГРУП», TOB «ІВАМАР ТРЕЙД». Таким чином, надані ТОВ «Інвестбуд» до перевірки документи по взаємовідносинам з зазначеними вище постачальниками хоча й частково відповідають зовнішнім формальним ознакам, проте не засвідчують фактичне здійснення господарських операцій.
40. Враховуючи встановлені під час перевірки обставин, суди дійшли висновку про те, що надані ТОВ «Інвестбуд» до перевірки та до суду документи не є достатніми доказами реального виконання спірних операцій, що в сукупності з іншими наведеними ГУ ДПС у Луганській області в акті перевірки обставинами, свідчить про правильність висновків ГУ ДПС У Луганській області про порушення ТОВ «Інвестбуд» положень підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16, пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 2 223 446 грн; пунктів 44.1, 44.2, 44.3 статті 44, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України в результаті чого позивачем занижено податок на додану вартість всього на загальну суму 2 218 745 грн.
41. Щодо розрахування векселями, суди зазначили, що під час перевірки податкового органу позивач не надав акти приймання-передачі векселів від 21 грудня 2012 року та векселі від 21 грудня 2012 року серії АА 0550333, серії АА 2436600, серії АА 2490475, тому суди відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визнали їх такими, що на час перевірки були відсутні у платника податків.
42. Також зазначено, що оскільки, частиною третьої статті 4 вказаного Закону визначено, що видача векселя відповідно до договору припиняє грошове зобов`язання щодо платежу за таким договором та обумовлює виникнення зобов`язання щодо платежу за векселем, логічним є, що така операція має знайти відображення в обліку векселедавця, зокрема, за ПБО векселедавець має облікувати вартість виданих векселів за Дт субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в кореспонденції з КТ субрахунку. Однак, в бухгалтерському обліку ТОВ «Інвестбуд» обліковано тільки придбання простих векселів, а не їх видачу. Крім того, згідно з частиною третьою статті 4 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2374-ІІІ «Про обіг векселів в Україні»(далі - Закон № 2374-ІІІ) умова щодо проведення розрахунків із застосуванням векселів має відображатися у відповідному договорі, укладеному в письмовій формі.
43. Позивачем на підтвердження господарських операцій укладених з ТОВ «ТЕХНОСБИТ» (томи 11-15), серед іншого, надано укладені договори підряду, дослідженням яких встановлено відсутність закріплення в цих договорах можливості проведення розрахунків з ТОВ «ТЕХНОСБИТ» із застосуванням векселів. Окремого договору, за умовами якого сторони досягли згоди про оплату наданих послуг із застосуванням векселів, до перевірки та суду також не надано. Отже, суди відхилили доводи ТОВ «Інвестбуд», що його заборгованість перед ТОВ «ТЕХНОСБИТ» в сумі 1726706,15 грн, яка виникла 01 листопада 2011 року, не вважається безнадійною, а тому податковим органом правильно визначено порушення позивачем підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, отже занижено дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, у зв`язку з невіднесенням до складу інших доходів кредиторської заборгованості, строк позовної давності якої минув, на загальну суму 2 026 740 грн, детальний опис якого наведений в підпункті 1.3 пункту 3.1.1.1 розділу 3 акта від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11-05/32740969.
44. Щодо доводів про неможливість проведення перевірки під час дії мораторію, введеного за Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» (далі - Закон № 1669-VII), судами зазначено, що позивач не є суб`єктом господарювання, щодо якого Законами № 1669-VII та Законом України від 03 листопада 2016 року № 1726-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1726-VІІІ) поширювалася заборона органам проводити планові та позапланові перевірки, а тому є безпідставними доводи позивача про неможливість проведення відповідачем документальної планової виїзної перевірки позивача.
45. Що стосується невідповідності розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення вимогам ДСТУ та відсутності у ньому назви організації, дати складання, реєстраційного індексу документа, його підписання неповноважною особою, суди зазначили, що до розрахунку штрафної санкції, який додається до податкового повідомлення-рішення спеціальним законодавством, якими є Податковий кодекс України та Порядок надіслання контролюючим органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року № 1204, вимоги про недотримання яких зазначає представник позивача, не висуваються.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
46. Скаржник у своїй касаційній скарзі не погоджується з висновками суддів першої та апеляційної інстанцій, вважає їх необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню, оскільки судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень у справі.
47. Підставою для відкриття касаційного провадження у цій справі визначено застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновку щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі №  810/2202/16, від 28 жовтня 2020 року у справі № № 500/305/19, від 11 вересня 2018 року у справах № 823/2247/17, № 815/6105/17, від 04 червня 2020 року у справі № 340/422/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 813/3577/13-а, від 27 лютого 2020 року у справах № 813/7081/14, №  814/120/15, від 3 жовтня 2019 року у справі № 813/4079/15, від 10 вересня 2019 року у справі №  814/2412/17, від 02 квітня 2020 року у справі № 160/93/19, від 13 серпня 2020 року у справі №  520/4829/19, від 30 червня 2020 року у справі № 440/426/19 та ін.
48. Зокрема, скаржник наголошує на тому, що нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема обумовлюватись лише допущеними контрагентом порушеннями вимог законодавства або недостатньою кількістю у контрагента трудового ресурсу для самостійного виконання договірних зобов`язань. Якщо вказаний контрагент допустив такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо нього, адже законом іншого не передбачено
49. Акт перевірки не доводить фактів порушення правочинами публічного порядку, не містить посилання на те, в чому ці порушення полягають, ґрунтується лише на припущеннях перевіряючих щодо нікчемності договорів Позивача з контрагентами та на непідтвердженні, на їх думку, фактичного здійснення фінансово-господарських операцій.
50. Посилання податкового органу на факти наявності вироку суду щодо засновника та керівника одного з контрагентів (ТОВ «Івамар Трейд»), судових ухвал щодо кількох інших контрагентів (без зазначення ТОВ «Інвестбуд» у вказаних судових рішеннях) та на податкову інформацію як на підставу для визнання угод нікчемними та для висновків щодо не підтвердження фактичного здійснення фінансово-господарських операцій є необґрунтованими, оскільки діючим законодавством не встановлено можливості визнання податковим органом угод нікчемними та формулювання ним висновків щодо не підтвердження фактичного здійснення фінансово-господарських операцій на підставі вищенаведених документів.
51. Водночас, висновки суддів попередніх інстанцій щодо ненадання позивачем доказів наявності вексельної заборгованості спростовуються наданими до перевірки і наявними в матеріалах справи договорами, документами про їх виконання, актами приймання передачі векселів, векселями, а також оборотно-сальдовими відомостями за 2016-2018 роки (додаток 1027 до позову), де у КТ субрахунку 631 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» в графі «Сальдо на кінець періоду» обліковується кредиторська заборгованість:
у 2016 році - 8 155 648,89 грн., з яких 1 726 706,15 грн. заборгованість перед ТОВ «Техносбит»;
у 2017 році - 6 701 858,67 грн., з яких 1 726 706,15 грн. заборгованість перед ТОВ «Техносбит»;
У 2018 році - 10 559 599,88 грн., з яких 1 726 706,15 грн. заборгованість перед ТОВ «Техносбит».
52. Облік вказаної кредиторської заборгованості додатково підтверджується наданими до перевірки листом від 16 грудня 2019 року № 531 журналами-ордерами за 2016-2018 роки по рахунку № 631 (які розшифровують зміст оборотно-сальдових відомостей в розрізі контрагентів), інформацією щодо строків виникнення заборгованості, регістрами бухгалтерського обліку, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року в розрізі контрагентів, що зазначається і відповідачем у відзиві на позовну заяву.
53. Можливість проведення розрахунків із застосуванням векселів передбачено відповідною угодою про порядок розрахунків, наданою до перевірки разом із договором та документами, що підтверджують його виконання та оплату. До суду вказана угода не надавалась через відсутність заперечень щодо правомірності здійсненого розрахунку із застосуванням векселів; пропозицій суду відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України про її надання не було, витребування вказаної додаткової угоди (договору тощо) судом не здійснювалось. Отже, скаржник вважає, що висновки суддів, що позивачем не надано доказів наявності вексельної заборгованості не відповідають обставинам справи.
54. Крім того, перевіркою встановлено і відображено в акті перевірки, що ТОВ «ВІКО», ТОВ «СХІДНОПРОМГАЗ», ТОВ «ГІПРО», ТОВ «ДОРСТРОЙГРАД», ТОВ «ІНСТРУМЕНТ ДОНБАСУ», ПП «ЛАБІРИНТ-С», ТОВ «ПЕРЕСУВНА МЕХАНІЗОВАНА КОЛОНА», ПП «ПРОМ-ТЕХ-СНАБ», які мають заборгованість перед ТОВ «Інвестбуд», знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, а тому провести звіряння розрахунків, пред`явити претензії, заявити позови до вказаних контрагентів тощо ТОВ «Інвестбуд» не має можливості, отже, підстави для оприбуткування кредиторської заборгованості відсутні, у тому числі через неможливість провести звірку взаєморозрахунків з кредитором.
55. Разом з тим, суди вказуючи, що про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, суд першої інстанції не послався, які саме докази підтверджують доводи податкового органу. Матеріали справи містять виключно акт перевірки від 24 грудня 2019 року № 338/12-32-05-11- 05/32740969 та додатки № № 1 - 13 до акту (розрахунки, переліки, довідки) складені податковим органом. В судовому засіданні не досліджувались докази, що підтверджують наведені податковим органом обставини, з якими погодився суд першої інстанції і якими обґрунтував спірне рішення.
56. Наведений судами вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року щодо засновника та директора ТОВ «ІВАМАР ТРЕЙД» не містить висновків щодо операцій з ТОВ «Інвестбуд». Натомість позивач зазначає, що станом на дату укладення та виконання договору поставки № 57 від 16 вересня 2017 року ТОВ «Інвестбуд» відомостей про протиправну діяльність ТОВ «ІВАМАР ТРЕЙД» не мало.
57. Є необґрунтованим висновок суду, що про відсутність реального здійснення операцій свідчить те, що у постачальників відсутня необхідна кількість найманих працівників для виконання задекларованих позивачем обсягів робіт. Суди не лише не дослідили докази на підтвердження вказаного факту, але й не врахували, що роботи можуть виконуватись не виключно найманими працівниками, а працівниками субпідрядних організацій, наявність чи відсутність відносин з якими у підрядників судом не аналізувалась.
58. Все перелічене свідчить, що при винесенні оскаржуваних судових рішень мали місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суди визнали встановленими, і невідповідність висновків, викладених у рішеннях суддів попередніх інстанцій, обставинам справи.
59. Також, в обґрунтування недостатності документів для підтвердження реальності укладених між позивачем та його контрагентами суди не зазначили, які саме додаткові документи, окрім наявних в матеріалах справи первинних документів, мають підтверджувати реальність укладених договорів та їх виконання, і якими нормами матеріального права визнана обов`язковість надання таких документів
60. У подальшому, позивач, наводить доводи аналогічні доводам адміністративного позову, апеляційної скарги, здійснює виклад обставин та надає їм відповідну оцінку, цитую норми процесуального та матеріального права, а також висловлює свою незгоду із оскаржуваними судовими рішеннями, а тому повторному зазначенню не потребують.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
61. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 КАС України, виходить з такого.
62. Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
63. Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).
64. Відповідно до підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України безнадійна заборгованість - заборгованість, що відповідає одній з таких ознак:
а) заборгованість за зобов`язаннями, щодо яких минув строк позовної давності;
б) прострочена заборгованість померлої фізичної особи, за відсутності у неї спадкового майна, на яке може бути звернено стягнення;
в) прострочена заборгованість осіб, які у судовому порядку визнані безвісно відсутніми, оголошені померлими;
ґ) прострочена понад 180 днів заборгованість особи, розмір сукупних вимог кредитора за якою не перевищує мінімально встановленого законодавством розміру безспірних вимог кредитора для порушення провадження у справі про банкрутство, а для фізичних осіб - заборгованість, що не перевищує 25 відсотків мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року (у разі відсутності законодавчо затвердженої процедури банкрутства фізичних осіб);
д) актив у вигляді корпоративних прав або не боргових цінних паперів, емітента яких визнано банкрутом або припинено як юридичну особу у зв`язку з його ліквідацією;
е) сума залишкового призового фонду лотереї станом на 31 грудня кожного року;
є) прострочена заборгованість фізичної або юридичної особи, не погашена внаслідок недостатності майна зазначеної особи, за умови, що дії щодо примусового стягнення майна боржника не призвели до повного погашення заборгованості;
ж) заборгованість, стягнення якої стало неможливим у зв`язку з дією обставин непереборної сили, стихійного лиха (форс-мажорних обставин), підтверджених у порядку, передбаченому законодавством;
з) заборгованість суб`єктів господарювання, визнаних банкрутами у встановленому законом порядку або припинених як юридичні особи у зв`язку з їх ліквідацією.
65. Згідно з підпунктом 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний забезпечувати збереження документів, пов`язаних з виконанням податкового обов`язку, протягом строків, установлених цим Кодексом.
66. На підставі пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
67. Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
68. Відповідно до пункту 44.3 статті 44 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей39та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії)
69. Згідно пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
70. На підставі пункту 44.7 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який проводить перевірку, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).
Протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта перевірки, платник податків має право подати контролюючому органу, що проводив перевірку, заперечення та/або додаткові документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.
У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.
71. Як визначено пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
72. Підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.
73. Відповідно до пункту 58.1 статті 58 Податкового кодексу України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу(крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт, зокрема заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.
74. На підставі пункту 123.1 статті 123 Податкового кодексу України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.
75. Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
76. Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
77. Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів та послуг (підпункт «а»).
78. У відповідності до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
79. Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
80. Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
81. Пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
82. Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).
83. Відповідно до статті 1 Закону № 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
84. У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).
85. Згідно з частиною другою статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.
86. Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
87. Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
88. Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
89. Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.
90. Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.
91. Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
92. Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог законодавства щодо формування об`єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.
93. При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
94. Проте у разі надання контролюючим органом доказів, які і свідчать, що платником податків не було відображено у податковому обліку та задекларовано отриманий прибуток, або документи, на підставі яких платник податків задекларував свої податкові зобов`язання, у тому числі сформував податковий кредит, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
95. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку.
96. Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, Товариство повинно мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
97. Так, вирішуючи спір по суті та посилаючись на положення Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суди дійшли правильного висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування податкового кредиту наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів, робіт та послуг, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
98. Між тим суди, посилаючись на необхідність підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними документами, які містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції, замість дослідження достовірності чи не достовірності даних, вказаних в первинних документах наявних у матеріалах справи, або про їх невідповідність вимогам чинного податкового законодавства чи навпаки у розрізі по кожному контрагенту, обмежились наведенням мотивів дублюючим акт перевірки щодо недостатності доказів для підтвердження проведення господарських операцій.
99. При цьому, судами не взято до уваги, що податковий орган в обґрунтування прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, зокрема, не навів обставин, які б вказували на безтоварність операцій. Висновки відповідача ґрунтуються лише на інформації в інформаційно-аналітичних базах податкового органу щодо контрагентів позивача, а не на аналізі суті та наслідків господарських операцій, які мали місце у перевіряємому періоді, що, в свою чергу, не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірної операції за умови наявності первинних документів, які спростовують такі доводи.
100. Водночас, колегія суддів зазначає, що будь-яка податкова інформація, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання по ланцюгах постачання, а також податкова інформація надана іншими контролюючими органами, в тому числі і складена з причин неможливості проведення зустрічних звірок, носить інформативний характер та підлягає оцінці разом з іншими доказами у їх сукупності щодо кожної операції та контрагента. 
101. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14 норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.  
102. Зазначене підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від  09  січня 2007 року (заява №  803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; рішення від 22 січня 2009 року (заява №  3991/03) «Справа БУЛВЕС проти Болгарії»; рішення від 18 березня 2010 року (заява №  6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії».
103. У той же час, судами не було враховано те, що право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежено поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та подавати докази на підтвердження таких заперечень, надається платникові як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу (на яких допускається подання учасником процесу нових доказів).
104. Як наслідок, судами взагалі не надавалась оцінка доказам, що надавалась / не надавались до перевірки позивачем, а також не надана повна та належна юридична оцінка наявним у справі первинним документам бухгалтерського та податкового обліку з приводу достовірності даних вказаних в них, їх відповідності вимогам чинного податкового законодавства, наявності обов`язкових реквізитів. 
105. А також, відсутні посилання на відповідні первинні документи, які досліджувались судами та висновки щодо яких покладено в основу прийняття судового рішення. Не з`ясовано в повному обсязі наявність недоліків в оформленні первинних документів, відповідно, у разі їх наявності, не встановлено чи такі недоліки є істотними та такими, що нівелюють правове значення первинного документу та реальність господарської операції.
106. Мотивуючи своє рішення відсутністю та/або неналежністю первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій позивача, суди обмежилися лише наведенням мотивів та даних дублюючим акт перевірки.
107. У той же час, обґрунтовуючи висновок про відсутність підстав для задоволення позову, суди попередніх інстанцій, серед іншого, вказав на наявність Шевченківського районного суду міста Києва від 31 травня 2018 року в справі № 761/11940/18, яким засуджено засновника та директора TOB «ІВАМАР ТРЕЙД» ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво).
108. Однак, суди на підставі належних та допустимих доказів не перевірили, чи стосується вони господарської діяльності позивача у даній справі, залишив поза увагою необхідність надати правову оцінку результатам його розгляду в сукупності з іншими доказами, а також належним чином не перевірили фактичні дані щодо підписання, виданих контрагентами податкових накладних, повноважними особами.
109. Слід зазначити, що Верховним Судом України неодноразово з метою усунення неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права зазначалось, що факт фіктивності господарської діяльності не може залишитися неврахованим судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю навіть за формального підтвердження її первинними документами та дає підстави для висновку про те, що первинні документи, які стали підставою для формування податкового кредиту та валових витрат, виписані контрагентом, фіктивність господарської діяльності якого встановлена вироком суду, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення, зокрема відображених у них сум податку на додану вартість до податкового кредиту, є безпідставними.
110. Вказаний правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 26 січня 2016 року (справа № 21-4781а15), від 22 березня 2016 року (справа № 21-170а16), від 22 березня 2016 року (справа № 21-2927а15), від 29 березня 2016 року (справа № 21-5315а15), від 12 квітня 2016 року (справа № 21-3270а15), від 12 квітня 2016 року (справа № 21-3635а15), від 19 квітня 2016 року (справа № 21-4985а15), від 26 квітня 2016 року (справа № 21-4976а15), від 24 травня 2016 року (справа № 21-5332), від 14 червня 2016 року (справа № 21-1318а16).
111. Водночас, Верховний Суд у постановах від 03 березня 2020 року (справа № 520/3580/19), від 18 грудня 2019 року (справа №826/10951/18) зазначив, що сам факт наявності вироку, ухваленого на підставі угоди у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність усіх господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з урахуванням обставин, встановлених вироком, який набрав законної сили, періоду часу, за який такі обставини встановлені, а також конкретної особи та наслідки її дій.
112. Відповідно до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
113. Суд визнає, що судами не оцінено змісту вироку, питання щодо набуття законної сили, та не встановлено обставин, які мають значення для справи, а саме не перевірив, чи стосується воно господарської діяльності позивача у даній справі за відповідний період в сукупності з іншими доказами, а також наявності або відсутності правових наслідків дій чи бездіяльності особи (осіб), стосовно якої (яких) ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Долучені до матеріалів справи ксерокопії первинних документів посвідчують ті обставини, що вони підписані фігурантом/ами кримінального/их справ і не надання цим обставинам оцінки при ретельному дослідженні кожного первинного документа судами попередніх інстанцій є неприпустимим з точки зору належної оцінки доказів.
114. Щодо розрахування векселями Суд зазначає наступне.
115. Під час перевірки податкового органу позивач не надав акти приймання-передачі векселів від 21 грудня 2012 року та векселі від 21 грудня 2012 року серії АА 0550333, серії АА 2436600, серії АА 2490475, тому суди посилаючись на приписи пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України визнали їх такими, що на час перевірки були відсутні у платника податків.
116. Проте, суд касаційної інстанції вважає таке твердження передчасним, оскільки, як вже було вище зазначено, судами не було враховано те, що право платника довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, не обмежено поданням виключно тих доказів, що надавалися ним під час проведення податкової перевірки. Право надавати заперечення щодо висновків податкового органу та подавати докази на підтвердження таких заперечень, надається платникові як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу (на яких допускається подання учасником процесу нових доказів).  
117. Як стверджує скаржник, можливість проведення розрахунків із застосуванням векселів передбачено відповідною угодою про порядок розрахунків, наданою до перевірки разом із договором та документами, що підтверджують його виконання та оплату. Проте, до суду вказана угода не надавалась через відсутність заперечень щодо правомірності здійсненого розрахунку із застосуванням векселів; пропозицій суду відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України про її надання не було, витребовування вказаної додаткової угоди (договору тощо) судом не здійснювалось.
118. Вимоги частин четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
119. При цьому, суд повинен надати належну правову оцінку доводам позивача та відповідача, якими вони мотивують свою правову позицію у справі, оцінити представлені учасниками провадження докази у сукупності й взаємозв`язку та надати належне обґрунтування щодо причин відхилення певних доказів, надання переваги тим чи іншим доводам або доказам.
120. Положення статей 9, 77, 90 КАС України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) зобов`язують суд вжити заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, запропонувати сторонам подати докази на підтвердження своєї правової позиції, у разі необхідності витребувати докази з власної ініціативи, всебічно, повно та об`єктивно оцінити наявні у справі докази тощо.
121. Викладене дає підстави стверджувати про неповноту встановлення судами всіх обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи, що також вказує на непідтвердження відповідних обставин та фактів належними засобами та у передбачений чинним законодавством спосіб.
122. Вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, що, з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні), виключає можливість перевірити Верховним Судом правильність висновків судів попередніх інстанцій в цілому по суті спору.
123. Під час нового розгляду справи судам слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування у даній справі, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
124. За правилами пункту 1 частини 2 статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
125. З огляду на викладене, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестбуд» задовольнити частково.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2021 року скасувати, а справу №  360/2196/20 направити на новий розгляд до Луганського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов