ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 липня 2021 року 
м. Харків

Справа № 619/986/21
Провадження № 22-ц/818/4212/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Українав особі Державної казначейської служби України,Головного управління Національної поліції в Харківській області, Інспектора СД Дергачівського ВПГУНП в Харківській області Симоненкової Марії Юріївни, Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пієва Станіслава Сергійовича про відшкодування моральної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування та прокуратури,-
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року (суддя Калиновська Л.В.) –
в с т а н о в и в : 
ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Харківські області, Інспектора СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Симоненкової Марії Юріївни, Керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пієва Станіслава Сергійовича, в якій просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь позивача на відшкодування моральної шкоди у розмірі 200 000 грн; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Харківській області притягнути до дисциплінарної відповідальності Інспектора СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_2 шляхом звільнення із служби в поліції відповідно до пункту 7, ч.3, ст.13 «Дисциплінарного статуту національної поліції України».
Позов мотивований тим, що 05.10.2020 року ОСОБА_1  звернувся з письмовою заявою до СВ Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області про вчинення злочину з боку посадових осіб ТОВ Фірма «СВ» за ознаками злочину, передбаченого ст.172 КК України (незаконне звільнення працівника з роботи, а також інше грубе порушення законодавства про працю). Заяву не було внесено до ЄРДР та відмовлено у захисті. Позивач був змушений звернутися до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області Калмикової Л.К. у справі №619/4465/20 визнано незаконною бездіяльність відповідача, зобов`язано СВ Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 05.10.2020. За ухвалою слідчого судді у справі № 619/4465/20 відповідачем було відкрито кримінальне провадження №12020225280000156 від 03.11.2020. Позивач вказує, що кримінальне провадження №12020225280000156 від 03.11.2020 не розслідується, а ухвали слідчих суддів не виконуються. Інспектором СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Симоненковою М.Ю. не виконано ухвалу слідчого судді Болибока Є.А. у справі №619/4823/20 від 13 листопада 2020 року, ухвалу слідчого судді Болибока Є.А. у справі №619/4823/20 від 27 січня 2021 року, ухвалу слідчого судді Жорняка О.М. у справі №619/4823/20 від 16 лютого 2021 року. Крім того, керівником Дергачівської місцевої прокуратури Пієвим С.С. не виконано ухвалу слідчого судді Болибока Є.А. у справі №619/4823/20 27 січня 2021 року, ухвалу слідчого судді Жорняка О.М. у справі №619/4823/20 від 17 лютого 2021 року. Незаконні дії відповідача призвели до моральних переживань, він втратив душевний спокій, постійно сумує, порушився його сон, постійно перебуває у роздратованому стані, погіршилась пам`ять, увага та емоційна стійкість, він втратив радість життя. Постійно переживаючи, позивач відчуває втому та байдужість. Через стрес, пов`язаний із бездіяльністю відповідача у позивача зіпсувалися відносини з оточуючими людьми. Незаконна бездіяльність відповідачів відобразилась на його здоров`ї, підвищився тиск. Позивач постійно у пригніченому стані, душевно страждає. 
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач всупереч свого процесуального обов`язку не надав належних, допустимих та достовірних доказів про спричинення йому моральної шкоди,не довів протиправності у діях (бездіяльності) її заподіювачів, не довів наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діями (бездіяльністю).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права. Зазначає, що порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку державних органів завжди викликають негативні емоції. Установлення судами незаконного рішення та протиправної бездіяльності держоргану стосовно позивача є підставою для стягнення на користь особи моральної шкоди в співмірному розмірі, оскільки відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення право особи. Судом першої інстанції неправильно були застосовані ст. ст. 1173, 1174 ЦК України. Суд не звернув уваги, що доказами бездіяльності дізнавача та прокурора є резолютивні частини ухвал слідчих суддів та саме невиконання цих ухвал слідчих суддів дізнавачем та прокурором. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав особи, є підставою для відшкодування моральної шкоди. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Порушення прав позивача з боку відповідачів призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають додаткових зусиль для організації життя позивача. 
У відзивах на апеляційну скаргу відповідачі просять залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 
05.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до СВ Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області про вчинення злочину посадовими особами ТОВ Фірма «СВ» за ознаками злочину, передбаченого ст.172 КК України (незаконне звільнення працівника з роботи, а також інше грубе порушення законодавства про працю).
Заяву не було внесено до ЄРДР, в зв`язку з чим позивач був змушений звернутися до слідчого судді. Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області у справі №619/4465/20, визнано незаконною бездіяльність відповідача, зобов`язано СВ Дергачівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 05.10.2020.
Відповідно до ухвали слідчого судді по справі №619/4465/20 відповідачем було відкрито кримінальне провадження №12020225280000156 від 03.11.2020.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 13 листопада 2020 року у справі н.с.619/4823/20 н.п.1-кс/619/1140/20 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано інспектора СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Симоненкову М.Ю. в строк не більше трьох днів з дня отримання даної ухвали слідчого судді розглянути клопотання ОСОБА_1 , яке було подане 5 листопада 2020 року, та повідомити його про результати розгляду, а у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання винести вмотивовану постанову, копію якої направити ОСОБА_1 в іншій частині скарги відмовлено.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 27 січня 2021 року у справі н.с.619/4823/20 н.п.1-кс/619/85/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано інспектора СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Симоненкову М.Ю. в строк не більше трьох днів з дня отримання даної ухвали слідчого судді розглянути клопотання ОСОБА_1 , яке було подане 5 січня 2021 року, та повідомити його про результати розгляду, а у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання винести вмотивовану постанову, копію якої направити ОСОБА_1 ; в іншій частині скарги відмовлено.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 16 лютого 2021 року у справі н.с.619/4823/20 н.п.1-кс/619/182/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано інспектора СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Симоненкову М.Ю. в строк не більше трьох днів з дня отримання даної ухвали слідчого судді розглянути клопотання ОСОБА_1 , яке було подане 5 січня 2021 року, та повідомити його про результати розгляду, а у разі повної або часткової відмови в задоволенні клопотання винести вмотивовану постанову, копію якої направити ОСОБА_1 ; в іншій частині скарги відмовлено.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 27 січня 2021 року у справі н.с.619/4823/20 н.п.1-кс/619/84/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано прокурора вищого рівня - керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пієва С.С. протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання ухвали суду розглянути в порядку, передбаченому ст. 308 КПК України, скаргу ОСОБА_1 від 05 січня 2021 року на недотримання розумних строків під час досудового розслідування та невідкладно письмово повідомити ОСОБА_1 про результати її розгляду; в іншій частині скарги відмовлено.
Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 17 лютого 2021 року у справі н.с.619/4823/20 н.п.1-кс/619/183/21 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; зобов`язано прокурора вищого рівня - керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пієва С.С. протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання ухвали суду розглянути в порядку, передбаченому ст. 308 КПК України, скаргу ОСОБА_1 від 05 січня 2021 року на недотримання розумних строків під час досудового розслідування та невідкладно письмово повідомити ОСОБА_1 про результати її розгляду; в іншій частині скарги відмовлено.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Відмовляючи позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, суд першої інстанції на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів і встановлених на їх підставі обставин, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідачів, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є його процесуальним обов`язком.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.
При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Такі ж за змістом висновки містяться у постановах у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19) та у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження № 61-8240св20) та від яких підстав для відступу колегія суддів не вбачає.
У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». 
Під час розгляду справи позивачем не доведено належними і допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди посадовими особами Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Харківські області, Інспектором СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Симоненковою М.Ю. або керівником Дергачівської місцевої прокуратури Пієвим С.С.
Сам по собі факт, що ухвалою слідчих суддів Дергачівського районного суду Харківської області від 24 жовтня 2017 року задоволено скарги ОСОБА_1 та зобов`язжано вчинити процесуальні дії не підтверджує заподіяння шкоди позивачу, а також не встановлює наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю Інспектора СД Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області Симоненкової М.Ю. та керівника Дергачівської місцевої прокуратури Пієва С.С. та настанням шкоди.
Права позивача, на порушення яких останній посилався з підстав невнесення до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення за його заявою, а також нездійснення усіх належних дій у досудовому кримінальному проваджені, були відновлені шляхом оскарження бездіяльності слідчого в порядку, визначеном КПК України.
Висновок про те, що наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої також міститься у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20).
Сам факт зобов`язання судом посадових осіб відповідачів внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій слідчого чи прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що їх права та інтереси були поновлені.
Такий висновок узгоджується з рішеннями Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії» та від 09 лютого 2007 року у справі «Білуха проти України», де встановлено, що визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за шкоду, завдану особі.
Незгода позивача з прийнятими посадовими особами відповідачів рішеннями, які ним були оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19) зроблено висновок, що: «суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди. При цьому не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою».
У справі, яка переглядається, відсутні всі три умови для притягнення відповідачів до цивільно-правової відповідальності, зокрема відшкодування моральної шкоди, тому вимоги позивача є необґрунтованими.
Подібні висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18), від 13 березня 2019 року у справі № 338/12193/16-ц (провадження № 61-18855св18), від 03 квітня 2019 року у справі № 211/7655/15-ц (провадження № 61-4165св18), від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц (провадження № 61-40480св18), від 03 липня 2020 року у справі № 686/27965/19 (провадження № 61-8293св20) та від 03 лютого 2020 року у справі № 757/66977/17-ц (провадження № 61-15913св20).
Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд –

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 29 квітня 2021 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду в порядку ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                         С.С. Кругова

Судді                                                         Н.П. Пилипчук

                                                               О.Ю. Тичкова