Ухвала
 
02 серпня 2021 року
м. Київ
справа № 585/1599/19
провадження № 61-12085ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А.,
розглянув касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з окремими позовами, які ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 червня 2019 року об`єднані в одне провадження, до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування»), третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди.
Позовні заяви мотивовані тим, що 25 серпня 2017 року на вулиці Полтавській у місті Ромни Сумської області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Subaru Legacy Outbeck, державний номерний знак 
НОМЕР_1 , допустив виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини з подальшим його перекиданням та зіткненням з деревом. Від отриманих тілесних ушкоджень пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_4 , який 
є сином позивачів, помер в автомобілі швидкої медичної допомоги.
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Subaru Legacy Outbeck, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування».
У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися 
до ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» із заявами про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та на спорудження нагробного пам`ятника, проте, такі виплати відповідачем не були здійснені.
Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили суд: стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 
19 200 грн; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 19 200 грн, страхове відшкодування витрат на встановлення пам`ятника - 38 400 грн.
Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області 
від 17 березня 2021 року (у складі судді Шульги В. О.) позови 
 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю її сина, в розмірі 19 200 грн.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю його сина, в розмірі 19 200 грн, страхове відшкодування витрат на встановлення пам`ятника - 2 400 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Сумського апеляційного суду від 17 червня 2021 року (у складі колегії суддів: Собини О. І., Кононенко О. Ю., Кривотенка В. І.) рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 
2021 року в частині розміру присуджених до стягнення витрат на спорудження нагробного пам`ятника змінено.
Стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» на користь ОСОБА_2 38 400 грн понесених витрат на спорудження нагробного пам`ятника.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
15 липня 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня 
2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 17 червня 
2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом позову у цій справі є відшкодування шкоди, при цьому позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивачі її визначили у грошовому вимірі. Тобто ціна позову 
у загальному розмірі становить 76 800 грн (19 200 грн + 19 200 грн + 
38 400 грн), яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує 
ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(2 270 грн х 100 = 227 000 грн).
Як вбачається з резолютивної частини постанови Сумського апеляційного суду від 17 червня 2021 року, постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином 
(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі пункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, яким передбачено, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Заявник вказує, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики стосується застосування норм пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявником не обґрунтовано, у чому саме полягає фундаментальне значення саме даної справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.
Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.
У касаційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал страхування» зазначено, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки, з одного боку, законодавець зобов`язав страховика у своїй діяльності керуватися спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а, з іншого боку, суди позбавляють страховика можливості застосовувати спеціальний Закон для врегулювання справи за подібних фактичних обставин та приймають рішення всупереч його нормам.
Аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що дана справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода із рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття такого судового рішення.
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08,). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, 
так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, 
у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Одночасно суд роз`яснює вимоги пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» 
на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області 
від 17 березня 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду 
від 17 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування», третя особа - ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                І. М. Фаловська
С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук