ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6049/21 Справа № 216/4979/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кузнецов Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
                       головуючого судді                        Городничої В.С.,
                       суддів                                        Лаченкової О.В.,Петешенкової М.Ю.,

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИЛА:
       У серпні 2019 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, котрий обґрунтовував тим, що 03 грудня 1983 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу в них народилося двоє дітей:  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказував, що фактично шлюбні відносини між ними припинені, а тому шлюб носить лише формальний характер, у зв`язку з чим просив розірвати шлюб з відповідачем.
       Рішенням Центрально - Міського районного суду м.Кривого Рогу від 02 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задоволено.
       Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03 грудня 1983 року Гурівською сільською радою Долинського району Кіровоградської області, актовий запис за №18.
       Після розірвання шлюбу залишено позивачу прізвище набуте у шлюбі “ ОСОБА_5 ”.
       Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 серпня 2020 року стягнуто с ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмір 384,20 грн.
       Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) грн 20 коп, згідно з квитанцією №33597 від 13.08.2019 року.
       У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про повернення відповідачу її дошлюбного прізвища « ОСОБА_6 » - відмовлено.
       Не погоджуючись із рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 02 червня 2020 року,ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити абзац третій резолютивної частини рішення першої інстанції, виклавши його в іншій редакції, а саме: “Повернути відповідачу по справі ОСОБА_2 дошлюбне прізвище - “ ОСОБА_6 ”, змінене нею на прізвище “ ОСОБА_5 ” під час укладення 03.12.1983 року шлюбу з ОСОБА_1 . В іншій частині рішення суду — залишити без змін.
        ОСОБА_2 своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу, не скористалася.
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін, з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що 03 грудня 1983 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис №18. 
       Від шлюбу подружжя має двох повнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Встановлено, що спільне життя подружжя не склалося, шлюбні відносини між ними припинені, сторони спільного господарства не ведуть. У зв`язку з чим, їхній шлюб носить формальний характер і його подальше збереження є неможливим.
       Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині розірвання шлюбу, суд першої інстанції посилався на те, що сторони подружні відносини припинили, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, примирення між ними неможливе, спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя немає.
       В частині відмови у поверненні відповідачу дошлюбного прізвища “ ОСОБА_6 ”, згідно Додаткового рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 20 серпня 2020 року, суд першої інстанції посилався на положення ч. 8 ст. 249 ЦПК України та заяву, подану відповідачем, яка не виявила бажання змінити прізвище з “ ОСОБА_5 ” на дошлюбне “ ОСОБА_6 ”.
       Колегія суддів переглядає оскаржуване рішення лише в частині відмови у поверненні відповідачу дошлюбного прізвища “ ОСОБА_6 ”, оскільки в іншій частині рішення апелянтом не оскаржується.
       В апеляційній скарзі апелянт посилається на положення ч. 5 ст. 295 ЦК України, а також на те, що прізвище “ ОСОБА_5 ” є власністю апелянта.
       Колегія суддів погоджується з рішенням суду в оскаржуваній частині та відхиляє доводи апеляційної скарги, з наступних підстав.
       Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
       Частинами 3,4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
       Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.
       Згідно з ч. 5 ст. 295 ЦК України прізвище фізичної особи може бути змінене у разі реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу або визнання його недійсним. 
       Відповідно до ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. 
       Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Наречені мають право обрати прізвище одного з них як спільне прізвище подружжя або надалі іменуватися дошлюбними прізвищами (ч.1 ст.35 СК України).
       Відповідно до вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
       Як вбачається, заява ОСОБА_2  про зміну прізвища у справі відсутня.
       А тому, враховуючи, що саме відповідач ОСОБА_2 наділена правом змінити прізвище при розірванні шлюбу, оскільки змінила прізвище під час реєстрації шлюбу, то висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги позивача щодо зміни прізвища на дошлюбне “ ОСОБА_6 ” є обгрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню.
       Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
       Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

       Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

       Головуючий:                                                                        В.С. Городнича

       Судді:                                                                                О.В. Лаченкова
                                                                               М.Ю. Петешенкова