П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/1474/21 
Головуючий у 1-й інстанції:  Ковальчук А.М. 
          Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 

21 липня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  фермерського господарства "Золотий жайвір"  на  рішення   Хмельницького окружного адміністративного суду  від  09 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом фермерського господарства "Золотий жайвір" до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в лютому 2020 року позивач, Фермерське господарство "Золотий жайвір", звернулось в суд з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (відповідача), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № 9683 від 03 грудня 2020 року про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області виключити фермерське господарство "Золотий жайвір" з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 09.04.2021 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що внесення до системи АІС "Податковий блок" податкової інформації щодо відповідності ФГ "Золотий жайвір" критеріям ризиковості є одним із заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на відповідача функцій та завдань, безпосередньо рішення комісії ГУ ДПС у Хмельницькій області по віднесенню платника податків до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості, без прийняття рішення про відмову у реєстрації податкових накладних/розрахунків коригувань, не порушує права та інтереси позивача.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що рішення від 03.12.2020 про відповідність позивача до переліку ризикових платників не містить аналізу оперативної інформації ДФС України, на підставі якої платник податків внесений до переліку ризикових. Також у цьому рішенні не зазначено на підставі яких матеріалів позивач віднесений до переліку ризикових платників. 
Вважає, рішення № 9683 про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що внесення до Інтегрованої системи результатів засідання Комісії (за результатами, якої не приймалось рішення про відмову у реєстрації податкової накладної) не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи, функцій та завдань) з метою здійснення відповідних прав та обов`язків.
Вважає, що спірне рішення ГУ ДПС у Хмельницькій області від 03.12.2020 №9683 не породжує зміну прав та обов`язків платника податків, а є діяльністю контролюючого органу, яка направлена на виконання завдань та функцій передбачених ПК України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 14.07.2008 фермерське господарство "Золотий жайвір" здійснює сільськогосподарську діяльність та зареєстроване платником ПДВ.
25 листопада 2020 року ФГ "Золотий жайвір" направило ГУ ДПС у Хмельницькій області повідомлення про надання інформації та копій документів щодо невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку від 16.11.2020 №1.
Витягом з протоколу Комісії ГУ ДПС у Хмельницькій області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 03 грудня 2020 року №151 прийнято рішення щодо відповідності ФГ "Золотий Жайвір" критерію ризиковості, який відповідає п.8. Критеріїв - "у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування".
03 грудня 2020 року регіональною комісією Головного управління ДПС у Хмельницькій області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних прийнято рішення №9683 про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.
Вважаючи таке рішення контролюючого органу протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Приписами пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
В силу пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).
Функціонування Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН) відбувається в автоматизованому режимі за правилами, визначеними Порядком ведення єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 р. № 1246 (далі - Порядок № 1246), а також Порядком електронного адміністрування податку на додану вартість, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 р. (далі - Порядок №569).
Зокрема, пунктом 12 Порядку № 1246 передбачено, що саме в автоматизованому режимі здійснюється перевірка одержаної від платника податків податкової накладної на предмет наявності підстав для зупинення реєстрації.
Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 р. № 1165 (далі - Порядок № 1165).
За визначенням пункту 2 Порядку № 1165 автоматизований моніторинг відповідності податкової накладної/розрахунку коригування критеріям оцінки ступеня ризиків - сукупність заходів та методів, що застосовуються контролюючим органом для виявлення ознак наявності ризиків порушення норм податкового законодавства за результатами проведення автоматизованого аналізу наявної в інформаційних системах контролюючих органів податкової інформації.
Відповідно до пунктів 6 та 7 Порядку № 1165 у разі коли за результатами автоматизованого моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає хоча б одному критерію ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється. Питання відповідності/невідповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку розглядається комісією регіонального рівня. У разі встановлення відповідності платника податку хоча б одному з критеріїв ризиковості платника податку комісією регіонального рівня приймається рішення про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку. Включення платника податку до переліку платників, які відповідають критеріям ризиковості платника податку, здійснюється в день проведення засідання комісії регіонального рівня та прийняття відповідного рішення. Платник податку отримує рішення про відповідність критеріям ризиковості платника податку через електронний кабінет у день прийняття такого рішення (додаток 4). У рішенні зазначається підстава, відповідно до якої встановлено відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку. У разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку. Комісія регіонального рівня постійно проводить моніторинг щодо відповідності/невідповідності платників податку критеріям ризиковості платника податку.
У разі коли за результатами автоматизованого моніторингу податкової накладної/розрахунку коригування встановлено, що відображена в них операція відповідає хоча б одному критерію ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який відповідає хоча б одному показнику, за яким визначається позитивна податкова історія, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
З матеріалів справи встановлено, що рішення відповідача прийняте з підстав відповідності платника податку критеріям ризиковості платника податку, а саме пункту 8 Критеріїв ризиковості платника податку.
В рішенні № 96831 від 03.12.2020 п. 8 зазначено: "У контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій", вказано про відповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку.
Також зазначено, що таке рішення може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.
При цьому, Додатком №1 до Порядку № 1165 визначені Критерії ризиковості платника податку на додану вартість, пункт 8 яких передбачає такий критерій як наявність у контролюючих органів податкової інформації, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань і функцій, що визначає ризиковість здійснення господарської операції, зазначеної в поданих для реєстрації податковій накладній/розрахунку коригування.
Згідно з додатком 4 Порядку №1165 в рішенні про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку обов`язково зазначається підстава його прийняття, зокрема, відповідний пункт критеріїв ризиковості платника податку та у разі відповідності пункту 8 критеріїв ризиковості платника податку розшифровується, яка саме податкова інформація.
Аналіз приведених вище норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що прийняття контролюючим органом рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку змінює правовий режим моніторингу реєстрації податкових накладних в ЄРПН, з абсолютною невідворотністю призводить до зупинення реєстрації будь-якої складеної цією особою податкової накладної в ЄРПН, а відтак спірне рішення комісії регіонального рівня може бути оскаржено в адміністративному або судовому порядку.
Суд акцентує увагу на те, що абзацом 14 пункту 6 Порядку № 1165 визначено, що у разі надходження до контролюючого органу відповідного рішення суду, яке набрало законної сили, комісія регіонального рівня виключає платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Зазначене свідчить, що положеннями Порядку № 1165 передбачено право на оскарження рішення контролюючого органу щодо включення платника податків до переліку ризикових платників податку.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, який погодився з доводами відповідача, що оскарженим рішенням не порушено права позивача, оскаржене рішення не створює для позивача будь-яких правових наслідків.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (частина друга статті 2 КАС України).
При вирішенні спорів такої категорії суди з огляду на правове регулювання характер цих відносин мають досліджувати і надавати оцінку змісту оскаржуваного Рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку, змісту протоколу засідання комісій та наданих податковим органом документів, порядку прийняття рішення та повноваженням комісії контролюючого органу.
Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року у справі №340/474/20.
У цій постанові Верховний Суд зазначив, що комісія контролюючого органу, приймаючи рішення про відповідність/невідповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку має обґрунтувати суду на підставі якої інформації комісія дійшла такого висновку та надати належні, допустимі докази в підтвердження цієї інформації.
Таким чином, оскаржуване рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №9683 від 03 грудня 2020 року про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку підлягало оскарженню в судовому порядку, і при дослідженні правомірності його прийняття слід керуватись положеннями Порядку №1165.
Тобто, дане рішення контролюючого органу істотно суперечить положенням цього Порядку №1165, а сам контролюючий орган, який є відповідачем у даній справі, не довів правомірності його прийняття, хоча обов`язок доказування такої правомірності згідно ч. 2 ст. 77 КАС України покладався саме на відповідача.
Зокрема, як із оскаржуваного Рішення №9683 від 03.12.2020 встановлено, що підставою для його прийняття у ньому вказано п. 8 Критеріїв ризиковості платника податків: у контролюючих органах наявна податкова інформація, яка стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань та функцій.
Разом з тим, всупереч вимогам Додатку 4 до Порядку зупинення податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою КМУ 1165 від 11 грудня 2019 року, у вищевказаному Рішенні не вказано та не розшифровано, яка саме податкова інформація стала відома у процесі провадження поточної діяльності під час виконання покладених на контролюючі органи завдань та функцій, що зумовило прийняття Рішення №9683 від 03 грудня 2020 року.
Крім того, слід звернути увагу на те, що зі змісту оскаржуваного рішення встанновлено, що воно було прийнято з урахуванням отриманих від платника податку інформації та копій відповідних документів.
При цьому, платник податку, яким складено та/або подано для реєстрації в Реєстрі податкову накладну/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряється щодо відповідності критеріям ризиковості платника податку (додаток 1), показникам, за якими визначається позитивна податкова історія платника податку (додаток 2).
Податкова накладна/розрахунок коригування, що не відповідають жодній з ознак безумовної реєстрації, перевіряються щодо відповідності відображених у них операцій критеріям ризиковості здійснення операцій (додаток 3) (п.5 №1165).
Разом з тим,  згідно Додатку 3 до Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних визначено вичерпний перелік критеріїв ризиковості здійснення операцій.
З врахуванням цієї обставини, а також положень п. 6 Порядку №1165, комісія регіонального рівня повинна була розглянути таку інформацію та копії документів, подані платником, податку протягом семи робочих днів.
Якщо комісією регіонального рівня протягом семи робочих днів, що настають за датою надходження зазначеної інформації та документів, не прийнято відповідного рішення, платник податку виключається з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку (п. 6 Порядку №1165).
При цьому рішення про відповідність/невідповідність платника податку критеріям ризиковості платника податку повинно було прийматись за результатом розгляду саме тої інформації та копій документів, які подані платником відповідно до п. 6 Порядку №1165, а не інших документів, у т.ч. службових записок тощо.
Однак, з долученої до позовної заяви квитанції №2 від 25.11.2020 встановлено, що інформація та копії відповідних документів щодо невідповідності платника податку Критеріям ризиковості платника податку позивачем подано, а відповідачем зареєстровано 25 листопада 2020 року за реєстраційним №9310757871.
Відтак, вказана інформація та документи, подані платником 25 листопада 2020 року повинні були бути розглянуті в строк до 04 грудня 2020 року (сім робочих днів).
У той же час, з витягу з протоколу засідання Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 03 грудня 2020 року №151, на якому було прийнято оскаржуване рішення встановлено, що Комісія розглядала виключно один документ - службову записку відділу адміністрування ПДВ управління податкового адміністрування від 03.12.2020 №2411/22-01-04-01 щодо пропозиції залишити без змін рішення про відповідність платника податку на додану вартість ФГ «Золотий жайвір» (35578504) критеріям ризиковості.
Жодні документи, копії яких разом з відповідною інформацією було подано платником 25 листопада 2020 року на підтвердження невідповідності платника податку Критеріям ризиковості платника податку, відповідачем, як видно із протоколу засідання Комісії, не розглядались.
Тобто, не розгляд відповідачем протягом семи робочих днів інформації та копій документів платника податків, виходячи з положень п. 6 Порядку №1165 є безумовною підставою для виключення платника податку з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Вказаним обставинам, як і іншим аргументам і доводам позивача, які були наведені у його заявах по суті, суд першої інстанції не надав жодної оцінки, помилково застосувавши норми матеріального права, які не підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про відмову в позові зважаючи на неможливість судового оскарження рішення контролюючого органу про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку.
При цьому, колегія суддів не враховує приведені в судовому рішенні суду першої інстанції посилання на рішення Верховного Суду у подібних правовідносинах, адже Верховним Судом в приведених судом першої інстанції постановах викладено правовий висновок стосовно питання віднесення платників податку на додану вартість до ризикових платників податку у період до набрання чинності Порядком № 1165.
Суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання контролюючого органу виключити підприємство з відповідного переліку.
Відповідно до частини 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Таким чином, позовні вимоги щодо зобов`язання виключити позивача з переліку ризикових платників податків є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений і вказане рішення не можливо визнати втручанням у дискреційні повноваження відповідача, оскільки ним такі повноваження були самостійно реалізовані шляхом прийняття оскаржених рішень, які були предметом судового контролю у межах цієї справи.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що не доведеними є обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.
Щодо розподілу судових витрат, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Щодо розподілу судових витрат, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України,якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (269).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1- 3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Згідно з ч. 5, 7 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1, 7 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Аналіз наведених правових норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації виключно стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За приписами ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.
На користь позивача з бюджетних асигнувань ГУ ДПС в Хмельницькій області відповідно до частини першої статті 139 КАС України суд стягує судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 11350 грн. (4 540 грн. судовий збір за подання позову та 6810 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги).
З матеріалів справи встановлено, що позивач до суду першої інстанції подали також підтверджуючі докази надання правової допомоги, зокрема: договір про надання правової допомоги укладений 21.12.2017, копію акту виконаних робіт (надання юридичних послуг) від 10.03.2021, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 10/03/2021-1 від 10.03.2021.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що договір про надання правової допомоги укладений 21.12.2017, в п. 3 договору передбачено: «...сторонами передбачено гонорар за надання правової допомоги Клієнту, який передбачено в окремому додатку до договору або в Акті виконаних робіт (наданих послуг)" передбачає надання різних видів правової допомоги, однак документи, що долучені позивачем на підтвердження оплати наданих послуг не містить чіткого визначення, що дана оплата дійсно відноситься до справи № 560/1474/21 та була здійснена за надання професійної правничої допомоги саме у даній справі.
Також суд вважає, що така квитанція до прибуткового касового ордеру № 10/03/2021-1 від 10.03.2021 є неналежним доказом по справі, оскільки не підтверджена відомостями з банку чи касовою книгою.
При цьому, вищезазначена справа за складом учасників, підставами виникнення спору, позовними вимогами та законодавством, яке регулює спірні правовідносини, не є складною і не потребує глибокого вивчення правової бази та судової практики, а судові засідання суду першої інстанції проводилися без виклику свідків та за відсутності представника позивача.
Аналіз наведених приписів свідчить про те, що у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із наведеними у частині 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями суд вправі зменшити розмір витрат на правничу допомогу за клопотанням іншої сторони.
Тобто, положення частин 5, 6, та 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України застосовуються у тих випадках, коли адвокатом надавались послуги (виконувались роботи), проте розмір таких неспівмірний із деякими критеріями.
Суд апеляційної інстанції, враховуючи положення глави 6 КАС України, зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі та в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Аналогічна правова позиція щодо вирішення питання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката викладена у постанові Верховного Суду від 29.10.2019 року у справі 826/1340/17.
В запереченнях до клопотання про долучення до матеріалів справи документів для визначення розміру судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами у розмірі 10 000 грн. поданого до суду першої інстанції відповідач вважав, що розмір витрат на правничу допомогу за 10 годин роботи, має становити 1135,00 грн. (2270*5%*10 год.), а згідно акта виконаних робіт (наданих юридичних послуг) від 10.03.2021 - 10 000 грн., що на 8 865,00 грн. більше встановленого розміру погодинної оплати роботи адвоката.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Вказана правова позиція відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 15.03.2019 по справі № 826/7778/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Підсумовуючи викладене вище судова колегія вважає, що позивачем не обґрунтовано та не доведено здійснення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. при розгляді даної справи, а тому наявні підстав для зменшення суми витрат, що підлягають відшкодуванню позивачу до 3000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу фермерського господарства "Золотий жайвір" задовольнити  повністю.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом фермерського господарства "Золотий жайвір" до Головного управління ДПС в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позов фермерського господарства "Золотий жайвір" задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №9683 від 03 грудня 2020 року про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку;
Зобов`язати Головне управління ДПС у Хмельницькій області виключити фермерське господарство «Золотий жайвір» з переліку платників податку, які відповідають критеріям ризиковості платника податку.
Стягнути на користь фермерського господарства "Золотий жайвір" (вул. Запорізька, 11,Волочиськ, Хмельницька область, 31200, код ЄДРПОУ - 35578504) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17, Хмельницький, Хмельницька область, 29000, код ЄДРПОУ - 44070171) судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору у суді першої та апеляційної інстанції у сумі 11350 грн. 00 коп.  та витрати пов`язані із наданням правової допомоги в розмірі 3000 грн.  
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.