ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Номер справи 658/761/21                                           Головуючий в 1 інстанції Подіновська Г.В.
Номер провадження 22-ц/819/1577/21                                         Доповідач Орловська Н.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                                          Орловської Н.В.,
суддів:                                                              Кутурланової О.В.,
                                                       Майданіка В.В.,
розглянув у судовому засіданні без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» на рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року  ОСОБА_1 , від імені якого діяла адвокат Сидоренко Наталя Олександрівна, звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування», у якому просив: стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 33 301,54 грн; середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 10 лютого 2021 року по 31 березня 2021 року в сумі 10 612,35 грн.
Позов мотивовано тим, що період з 02 січня 2020 року по 09 лютого 2021 року позивач перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Каховський завод електрозварювального устаткування». Оскільки, на час звільнення підприємство не здійснило повний розрахунок з ним та не виплатило заробітну плату, позивач просив задовольнити його вимоги у повному обсязі.
Рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 27490,00 грн.; середній заробіток за весь період затримки розрахунку з 10.02.2021 року по 09.06.2021 року у сумі 24863,22 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» на користь держави судовий збір у розмірі 1362,00 грн. 
В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство «Каховський завод електрозварювального устаткування» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зобов`язати позивача сплатити судовий збір, щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» середнього заробітку за затримку розрахунку, в розмірі визначеному законом. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було дотримано вимог ст. 185 ЦПК України щодо відповідності позовної заяви положенням ст. ст. 175, 177 вказаного Кодексу, а саме в частині її оплати судовим збором. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні ст. 2 Закону України «Про оплату праці», тому за вказану вимогу позивач повинен був сплатити судовий збір відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», чого ним здійснено не було. Суду належало згідно приведених норм процесуального права постановити ухвалу про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків, у разі її невиконання повернути позовну заяву позивачу.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегією суддів встановлені такі обставини.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Як слідує зі змісту апеляційної скарги, відповідач не оспорює рішення суду першої інстанції по суті вирішення спірних правовідносин. Незгода апелянта стосується лише порушення, на його думку, судом першої інстанції порядку відкриття та прийняття позову до свого провадження, а саме в частині вирішення судом питання звільнення позивача від сплати судового збору, який у відповідності до ст. 133 ЦПК України є складовою судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є вимоги позивача простягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку.
Відкриваючи провадження у справі в ухвалі від 10.03.2021р. суд першої інстанції зазначив, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п.1 ч.2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». 
Апеляційний суд вважає вказаний висновок суду першої інстанції помилковим з огляду на наступне. 
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Водночас статтею 5 Закону України «Про судовий збір» установлено пільги щодо сплати судового збору, згідно з пунктом 1 частини першої якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 р. у справі № 910/4518/16 зазначила, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Таким чином, при зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 повинен був сплатити судовий збір в сумі 908,00 грн. (0,4 від 2270,00 грн, що становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб), а висновок суду щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати вказаної суми судового збору не відповідає фактичним обставинам справи та свідчить про порушення судом норм процесуального права. 
За пунктом 2 частини 2 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, що не було встановлено судом апеляційної інстанції в даному випадку.
За положеннями частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи, що несплата позивачем судового збору при подачі позову не мала своїм наслідком неправильне вирішення спору, а встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права не входять до визначеного частиною 3 статті 376 ЦПК України переліку обов`язкових підстав для скасування судового рішення, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Крім того, суд звертає увагу, що згідно ч.1,6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції на виконання вищезазначених вимог закону вирішено питання про розподіл судових витрат шляхом стягнення з відповідача в дохід держави судового збору в сумі 454,00 грн (пропорційно задоволеним вимогам позивача щодо стягнення невиплаченої суми заробітної плати) та 908,00 грн. (судового збору за вимогу про стягнення середнього заробітку, яку задоволено в повному обсязі), що разом склало 1362,00 грн. 
Оскільки за наслідками розгляду даної справи питання щодо розподілу судових витрат вирішено судом першої інстанції у відповідності до вимог процесуального закону, тому відсутні підстави вважати процесуальні права апелянта порушеними.
Керуючись ст.ст.  19, 141, 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Каховський завод електрозварювального устаткування» залишити без задоволення.
Рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09 червня 2021 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не переглядалося як таке, що не оскаржене.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                ______________                        Н.В.Орловська

Судді:                                        ______________                        О.В.Кутурланова

                                       ______________                        В.В. Майданік