ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2021 року 
м. Київ

справа № 400/1596/20
адміністративне провадження № К/9901/19788/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 400/1596/20
за позовом  ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про визнання протиправними та скасування постанов
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Скрипченка В.О., суддів: Косцової І.П. та Осіпова Ю.В.,

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У квітні 2020 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (далі - відповідач), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі - третя особа, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ»), у якому просить:
1.1. визнати протиправними та скасувати постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. від 31 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61678367 та про арешт коштів боржника.
2. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що ОСОБА_1 вказала, що відповідач відкрив виконавче провадження в порушення норм Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» та Закону України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». За твердженнями позивачки, вона зареєстрована і постійно проживає у Миколаївській області та не володіє майном, яке знаходиться в межах виконавчого округу міста Києва. Як вказала позивач, відповідач не перевірив інформацію щодо місця проживання позивача та завідомо вніс до постанови про відкриття виконавчого провадження неправдиві відомості. Оскільки виконавчий документ був пред`явлений не за місцем виконання, відповідач, на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», мав повернути його стягувачу (Товариству) без прийняття до виконання. Також позивачка вказала, що вона не укладала правочинів з товариством, тому їй незрозумілі підстави для вчинення приватним нотаріусом Богомоловою Дар`єю Ігорівною виконавчого напису № 521 від 20 лютого 2020 року. Крім того, позивачка зазначила, що накладення відповідачем арешту на банківський рахунок, що використовується для отримання заробітної плати та пенсії, позбавляє позивача джерел до існування, порушує її право на соціальний захист та не узгоджується з нормами Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
Установлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_2 .
4. На примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. перебуває виконавче провадження № 61678367, у якому позивачка є боржником.
5. 31 березня 2020 року у межах виконавчого провадження № 61678367 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
5.1. Вказане виконавче провадження відкрито на підставі заяви ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» від 17 березня 2020 року про примусове виконання виконавчого напису від 20 лютого 2020 року № 521, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., про стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) коштів у розмірі 27029,85 грн.
5.2. Приймаючи виконавчий документ до свого виконання, відповідач виходив з того, що у виконавчому написі від 20 лютого 2020 року № 521 та у заяві ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» про примусове виконання цього виконавчого напису вказано місце проживання боржника: АДРЕСА_2 .
5.3. Водночас судом встановлено, що у виконавчому написі від 20 лютого 2020 року №521, вчиненого приватним нотаріусом Богомоловою Д.І., а також у заяві ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" про примусове виконання цього виконавчого напису, окрім вищевказаної адреси, як «місця проживання», також указано «адресу реєстрації» боржника (позивачки), а саме - АДРЕСА_1 . 
5.4. Остання адреса відображена і в договорі №Ск-1194-015522/7-2008 від 11 липня 2008 року, укладеного між ТОВ «РОДОВІД БАНК» (правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ") та ОСОБА_1 , на якому вчинено цей виконавчий напис нотаріуса. 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
6. Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 31 березня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 61678367 та від 31 березня 2020 року про арешт коштів боржника.
7. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець при винесенні спірних постанов не перевірив адресу проживання позивачки та, взагалі, стягнення безспірної заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не може бути здійснено на підставі виконавчих написів нотаріусів.
8. Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
9. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р.В. надійшов  виконавчий напис №521 від 20 лютого 2020 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І., у якому зазначено, що боржник проживає у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61678364 обґрунтовано, та з урахуванням норм ст.24, 26 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».
9.1. Щодо постанови про накладення арешту на кошти боржника, суд апеляційної інстанції зазначив, що вона винесена у відповідності до Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» задля забезпечення реального виконання боржником рішення, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банківських установах та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.
9.2. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що при зверненні до суду за захистом своїх прав позивачкою було обрано невірний спосіб захисту свого права, оскільки виконавчий напис від 20 лютого 2020 року № 521 є чинним та у судовому порядку не оскаржувався. 
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
10. 10 серпня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник з урахування уточненої касаційної скарги просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
11. В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження скаржник посилається на те, що в оскаржуваному судовому рішенні суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 642/6675/18 та від 17 вересня 2018 року у справі №344/12102/16-ц щодо накладення арешту на рахунки боржника на які надходять заробітна плата та пенсійні виплати.
11.1. Скаржниця зауважує, що її зареєстроване місце проживання збігається з фактичним (дійсним) місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Тому, у такому випадку стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження мали бути приєднані документи, які дають змогу достовірно встановити, що боржник проживає, перебуває за адресою, зазначеною стягувачем у заяві. 
11.2. Скаржниця зазначає, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходяться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
11.1. Скаржниця наполягає на тому, що факт проживання її у м. Києві не підтверджений, а вказана у виконавчому написі приватного нотаріуса Богомолової Д.І. від 20 лютого 2020 року № 521 інформація суперечить наданим останньою доказам, а відтак постанові відповідача про відкриття виконавчого провадження відносно неї прийнята в супереч вимог чинного законодавства.
12. 10 серпня 2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
13. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
14. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 25 серпня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
15. 26 жовтня 2020 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому відповідач просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. Вказує на те, що він жодним чином не порушив норми Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», зокрема статті 24 цього Закону, оскільки виконавче провадження відкрив за місцем проживання боржника, яке вказано у виконавчому написі. Також, зазначає, що Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» не передбачено проведення виконавчих дій, спрямованих на перевірку будь-якої інформації стосовно боржника, до відкриття виконавчого провадження, як і не передбачено обов`язку для стягувача надавати приватному виконавцю документи на підтвердження факту проживання, перебування боржника - фізичної особи за певного адресою в межах виконавчого округу.
16. Від третьої особи відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду справи.
Нормативне регулювання 
17. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
18. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
18.1. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону №1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
18.2. Частиною першою статті 4 Закону №1404-VIIІ визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, у виконавчому документі зазначаються адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб).
У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.
18.3. Пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIIІ встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
18.4. Частинами першою, другою статті 5 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім винятків, установлених цією частиною.
18.5. Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
18.6. Згідно з частиною п`ятою статті 18 Закону №1404-VІІІ під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.
18.7. Відповідно до частини першої статті 19 Закону №1404-VІІІ сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
18.8. Відповідно до частин першої та другої статті 24 Закону №1404-VІІІ виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.
18.9. Частиною першою статті 28 Закону №1404-VІІІ встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
18.10. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
19. Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" 02 червня 2016 року № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.
19.1. Відповідно до частини першої статті 3 Закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
19.2. За змістом частини першої статті 4 Закону діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням принципів: 1) верховенства права; 2) законності; 3) незалежності; 4) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 5) обов`язковості виконання рішень; 6) диспозитивності; 7) гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; 8) розумності строків виконавчого провадження; 9) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
19.3. Згідно з частиною другою статті 4 Закону державний виконавець та приватний виконавець повинні здійснювати свою професійну діяльність сумлінно, не розголошувати в будь-який спосіб професійну таємницю, поважати інтереси стягувачів, боржників, третіх осіб, не принижувати їхню гідність.
19.4. Статтею 16 Закону визначено, що приватним виконавцем може бути громадянин України, уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, встановленому законом. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності.
19.5. Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
19.6. За змістом частин першої та другої статті 25 Закону № 1403-VIII виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
20. За приписами частини першої, шостої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
21. За визначеннями, поданими у статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» 11 грудня 2003 року № 1382-IV (далі - Закон № 1382-IV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місцем проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
21.1. Частиною другою статті 2 цього Закону встановлено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
21.2. За змістом статті 6 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов`язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі в будь-якій якості, зобов`язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.
22. Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» від 20 листопада 2012 року № 5942-VI (далі - Закон № 5942-VI) Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
22.1. Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
22.2. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 7 Закону до Реєстру вноситься додаткова змінна інформація про місце проживання, про народження дітей, про шлюб і розірвання шлюбу, про зміну імені, у разі наявності - інформація про податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платників податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган), а також про місце роботи та посаду (у разі оформлення посвідчення члена екіпажу).
Позиція Верховного Суду          
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
23. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
24. Зі змісту ухвали Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року слідує, що провадження у справі відкрито з підстав, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
25. Водночас за правилами частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
26. У зв`язку з цим, необхідно зауважити, що після подання цієї касаційної скарги Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 виклав висновок щодо застосування положень статті 24 Закону №1404-VІІІ. 
27. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що приватний виконавець порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, так як, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону №1404-VІІІ.
28. Водночас суд апеляційної інстанції, скасовуючи це рішення та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, дійшов висновку, що оскільки на момент прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження фактичне місце проживання боржника, про що зазначено у виконавчому написі, знаходиться у межах виконавчого округу відповідача, то у відповідності до статті 24 Закону №1404-VІІІ відповідачем правомірно прийнято до виконання вказаний виконавчий напис нотаріуса.
29. Отже, у цій справі спірним питанням є тлумачення положень статті 24 Закону №1404-VІІІ у контексті визначення місця проживання боржника, а також питання наявності у приватного виконавця обов`язку перевіряти перед відкриттям виконавчого провадження відомості у виконавчому документі стосовно місця проживання боржника.
30. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної інстанції за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
31. За приписами статті 24 Закону № 1404-VIII місце відкриття виконавчого провадження визначається за територіальним принципом, згідно якого приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.
32. Особливістю цієї справи є те, що, визначаючи місце проживання боржниці для цілей визначення місця виконання рішення, відповідач керувався відомостями, що були зазначені у виконавчому документі, де поряд з «адресою реєстрації» була зазначена «адреса проживання» у місті Києві.
33. Водночас, в матеріалах виконавчого провадження № 61678367 відсутні докази, які б підтверджували вказане приватним нотаріусом у виконавчому документі місце проживання боржниці за адресою - АДРЕСА_2 .
34. З матеріалів справи слідує, що позивачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . У договорі № Ск-1194-015522/7-2008 від 11 липня 2008 року, укладеного між ВАТ "РОДОВІД БАНК" (правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ") та ОСОБА_1 , останньою указано адресу проживання - АДРЕСА_1 .
35. Судом апеляційної інстанції у цій справі установлено, що відповідно до Єдиного реєстру приватних виконавців, приватний виконавець Клименко Р.В. здійснює примусове виконання рішень у виконавчому окрузі міста Києва.
36. Отже очевидно, що адреса зареєстрованого місця проживання позивачки та указана нею адреса місця проживання у договорі не належать до виконавчого округу приватного виконавця Клименка Р.В.
37. Приватний виконавець апелює до виконавчого документа, на підставі якого ухвалено спірну постанову про відкриття виконавчого провадження, а саме - виконавчого напису приватного нотаріуса Богомолової Д.І., вчиненого 20 лютого 2020 року № 521, у якому поряд з «адресою реєстрації» боржника: АДРЕСА_1 , зазначено також її «адресу проживання»: АДРЕСА_2 .
38. За приписами глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого Міністерством юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача, без участі боржника та лише на основі документів стягувача.
39. Тож «адреса проживання» боржника ( АДРЕСА_2 ) з`явилася у виконавчому написі на підставі заяви ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ", яке набуло права вимоги за вказаним кредитним договором. Відомості про цю адресу не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду цієї справи.
40. Відповідаючи на питання: які фактичні обставини мають юридичне значення при визначенні «місця виконання рішення» у розумінні частини другої статті 24 Закону №    1404-VIII як умови, з якою частина друга статті 25 Закону №1403-VIII пов`язує дотримання принципу територіальності при відкритті виконавчого провадження, Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 380/7750/20 указав, що місце проживання (або ж «адреса проживання», як зазначено у виконавчому написі приватного нотаріуса) має відповідати дійсності. Іншими словами, не стільки номінальна адреса проживання боржника, скільки його фактичне, реальне місце проживання повинні визначати місце виконання рішення задля досягнення мети виконавчого провадження і дотримання його засад, визначених статтею 2 Закону №1404-VIII.
41. Верховний Суд у справі № 380/7750/20, правовідносини у якій є подібними до цієї справи, указав, що отримавши заяву стягувача про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса, у якій, як і у виконавчому документі, зазначено дві різні адреси боржника, приватний виконавець не міг не звернути уваги, що ці адреси, якщо вирішувати питання про прийняття до виконання цього виконавчого документа, відсилають до різних виконавчих округів. Звідси виникає потреба з`ясування місця проживання боржника як умови прийняття виконавчого документа до примусового виконання приватним виконавцем, територіальним округом якої є місто Київ. 
42. Аналіз положень статті 29 ЦК України у зіставленні з положеннями Закону № 1382-IV дозволяють зробити висновок, що місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає (постійно або тимчасово). Особа не обмежена у можливості мати більше, ніж одне місце проживання, проте реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою, яку особа сама вибрала і за якою вестиме листування з фізичними/юридичними особами, контролюючими органами, отримуватиме офіційну кореспонденцію. Місцем постійного проживання закон вважає адресу, за якою людина проживає більше шести місяців на рік. Відомості про місце проживання вносяться, серед іншого, до паспорта громадянина України. Тож «місце реєстрації» і є «місцем проживання» фізичної особи. Інше питання, що фізична особа не обмежена у праві, окрім зареєстрованого місця проживання, мати і інше місце проживання. 
43. У контексті спірних правовідносин у справі № 380/7750/20 Верховний Суд дійшов висновку, що сама лише вказівка на місце проживання, яке не має жодного взаємозв`язку з особою боржника, не може вважатися достатньою підставою для прийняття виконавчого документа приватним виконавцем, територіальний округ якого охоплює місце виконання, визначеного за цією адресою. За описаної вище ситуації визначення місця виконання виконавчого документа щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт, з яким Закон №1404-VIII пов`язує місце виконання рішення, а з ним і виконавчий округ приватного виконавця.
44. Проблема визначення місця виконання рішення для цілей дотримання принципу територіальності під час відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження, у якому боржником є фізична особа, за виконавчим написом приватного нотаріуса, де зазначено два місця проживання боржника, які відносяться до різних виконавчих округів, одне з яких є зареєстрованим, а інше документально не підтверджене, досліджувалася Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду під час розгляду справи № 380/9335/20. 
45. Так, у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 в аналогічних за змістом правовідносинах було сформовано правовий висновок, відповідно до якого частина друга статті 24 Закону №1404-VIII пов`язує місце виконання рішення приватним виконавцем з фактичним місцем проживання.
46. Тож за описаних вище обставин, враховуючи непідтвердження судовим розглядом на момент відкриття виконавчого провадження місця проживання/ місця знаходження фізичної особи - боржника у виконавчому окрузі міста Києва, зазначеної приватним нотаріусом у виконавчому написі як «місце проживання», Верховний Суд у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20 дійшов висновку, що у цьому випадку саме зареєстроване місце проживання фізичної особи має визначальне значення для цілей визначення місця виконання рішення.
47. Ураховуючи доводи касаційної скарги про те, що наявність зареєстрованого місця проживання боржника не є підтвердженням того, що особа на день відкриття виконавчого провадження проживає саме за зареєстрованою адресою, Верховний Суд констатував, що у випадку, якщо особа не повідомила іншого, саме цю адресу, з урахуванням приписів частини десятої статті 6 Закону № 1382-IV, необхідно враховувати під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог частини другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, таке трактування частини другої статті 24 Закону відповідатиме також принципу юридичної визначеності, який є елементом верховенства права.
48. Верховний Суд наголосив, що відсутність прямого обов`язку приватного виконавця перевіряти адресу проживання боржника не спростовує необхідності дотримання ним принципів, визначених частиною першою статті 4 Закону № 1403-VIII, зокрема, верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, які кореспондуються з положеннями частини другої статті 2 КАС України, на відповідність яким суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень. 
49. Аналізуючи положення статей 9, 18 Закону №1404-VIII, положення статті 27 Закону №1403-VIII, а також положення Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Верховний Суд дійшов висновку, що виконавець має реальну можливість перевірити місце знаходження боржника шляхом перевірки необхідної інформації у Єдиному державному демографічному реєстрі або шляхом запиту до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи. Такі дії відповідатимуть вимогам частини другої статті 2 КАС України, яких приватний виконавець має дотримуватись.
50. Виходячи із системного аналізу пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону №1404-VIII в сукупності з іншими положеннями цього Закону, Верховний Суд констатував, що надання триденного терміну для вирішення питання щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання спрямоване саме на необхідність перевірки органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, зокрема і відповідності зареєстрованого місця проживання боржника - фізичної особи адресі боржника, вказаної у виконавчому документі, і належності такого зареєстрованого місця проживання виконавчому округу, на який поширюються повноваження приватного виконавця.
51. Колегія суддів у контексті цього спору також враховує, що Закон № 1404-VIII не передбачає можливості передачі приватним виконавцем виконавчого документа після відкриття виконавчого провадження у разі отримання інформації про відсутність у його виконавчому окрузі місця проживання чи майна боржника, а тому перевірка відповідних даних має проводитись саме на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження, адже у протилежному випадку допускалася б можливість зазначення стягувачем будь-якої адреси боржника (не підтвердженої доказами) задля штучної зміни виконавчого округу. 
52. Таким чином, ураховуючи правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 380/9335/20, колегія суддів у цій справі уважає, що приватний виконавець порушив правила територіальної діяльності приватних виконавців, оскільки, володіючи інформацією про місце реєстрації позивача (боржника), що не належить до його виконавчого округу, прийняв виконавчий документ з іншого виконавчого округу, що у свою чергу суперечить Закону №1404-VІІІ.
53. Верховний Суд погоджується з доводами скаржниці, що за відсутністю підстав для відкриття виконавчого провадження №61678367, прийнята відповідачем постанова про арешт коштів боржника від 31 березня 2020 року № 61678367 є протиправною та підлягає скасуванню.
54. Посилання скаржниці на правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 642/6675/18 та від 17 вересня 2018 року у справі № 344/12102/16-ц, є необґрунтованими, оскільки правовідносини у цій справі та справах № 642/6675/18 і №344/12102/16-ц не є подібними. Так, у вказаних судових рішеннях визначається порядок застосування норм статті 68 Закону №1404-VIII, а не положень статті 24 цього Закону.
55. За таких обставин, скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, суд апеляційної інстанції не правильно застосував норми матеріального права, а саме статті 24 Закону №1404-VІІІ, та помилково скасував законне рішення суду першої інстанції, який повно та правильно встановив обставини справи, вірно застосував норми матеріального права та надав їм системне тлумачення.
56. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
57. З урахуванням вищенаведеного постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року підлягає скасуванню, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року - залишенню в силі.
Висновки щодо розподілу судових витрат.
58. Ураховуючи, що суд касаційної інстанції ухвалює рішення на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, в силу частини першої статті 139 КАС України з відповідача стягуються всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
59. Зважаючи на документальне підтвердження понесених позивачем витрат у суді касаційної інстанції квитанції № 26 від 05 серпня 2020 року на суму судового збору в розмірі 1681,60 грн, наявні підстави для їх стягнення з відповідача.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
2. Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2020 року у справі № 400/1596/20 - скасувати, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року - залишити в силі.
3. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича (02094, м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 31) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 1681,60 грн (одну тисячу шістсот вісімдесят одну гривню шістдесят копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді | Л.О. Єресько А.Г. Загороднюк   В.М. Соколов