Ухвала 
 
08 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 752/3093/19
 
провадження № 61-76св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: Обслуговуючий кооператив житлового кооперативу «Котміст», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна спілка», Товариство з обмеженою відповідальністю «Срібна затока», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграліті Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Індекс-Груп»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника Генерального прокурора на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2020 року у складі судді Мазура Ю. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Мережко М. В., Савченка С. І., 
 
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2019 року заступник Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Обслуговуючий кооператив житлового кооперативу «Котміст» (далі - ОКЖК «Котміст»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна спілка» (далі - ТОВ «Будівельна спілка»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Срібна затока» (далі - 
ТОВ «Срібна затока»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграліті Інвест» (далі - ТОВ «Інтеграліті Інвест»), Товариство 
з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Індекс-Груп» (далі - ТОВ «ФК «Індекс-Груп»), у якому просив суд: витребувати в ОСОБА_1 такі земельні ділянки: площею 0,75 га з кадастровим номером 8000000000:90:371:0172; площею 0,6901 га з кадастровим номером 8000000000:90:371:0173; площею 12,2861 га з кадастровим номером 8000000000:90:371:0174; площею 0,8937 га з кадастровим номером 8000000000:90:371:0175; площею 4,4 га з кадастровим номером 8000000000:90:371:0165, які розташовані на 21-му км Столичного шосе 
у Голосіївському районі міста Києва, та передати їх у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 
2020 року у задоволенні позову заступника Генерального прокурора відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що витребування в ОСОБА_1 спірних земельних ділянок на користь територіальної громади міста Києва призведе до невідповідності заходу втручання держави в право власності відповідача критеріям правомірного втручання 
в право особи на мирне володіння майном. Особа, яка отримала земельну ділянку від держави, не зобов`язана проявляти розумну обачність 
та здійснювати перевірку повноважень органів держави, зокрема, місцевого самоврядування, щодо розпорядження землею. Відповідач та попередні набувачі спірних земельних ділянок розумно розраховували на легітимність рішення Київської міської ради від 01 жовтня 2007 року № 355/3189. 
За таких обставин витребування на користь держави із володіння ОСОБА_1 спірних земельних ділянок буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідач добросовісно набув спірні земельні ділянки, а тому відсутні правові підстави для їх витребування відповідно до статей 387, 388 ЦК України. 
Постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу заступника Генерального прокурора задоволено частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2020 року змінено, викладено його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що про незаконну передачу землі ОКЖК «Котміст» на підставі рішення від 01 жовтня 2007 року 
№ 355/3189 Київській міській раді було відомо ще 02 квітня 2014 року, тому апеляційний суд вважав, що до позову, поданого 13 лютого 2019 року заступником Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради, права якої порушені, позовна давність має відраховуватись саме з 02 квітня 2014 року.
Заступник Генерального прокурора, звертаючись із цим позовом, не просив поновити строк.
Ураховуючи подану представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Швидким О. О. заяву про застосування наслідків спливу позовної давності, апеляційний суд дійшов висновку про відмову 
у задоволенні позову заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради з підстав спливу строку позовної давності.
У касаційній скарзі, поданій у січні 2021 року до Верховного Суду, заступник Генерального прокурора, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги заступника Генерального прокурора.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі. 
У лютому 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року справу призначено 
до розгляду.
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, встановивши належність спірних земельних ділянок до земель природно-заповідного фонду, суд апеляційної інстанції помилково застосував до спірних правовідносин статті 256, 261, 267 ЦК України.
Вказує, що статтею 43 ЗК України визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Аналогічний зміст має стаття 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».
За статтею 44 ЗК України та статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Зазначає, що указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною. 
Оскільки спірні ділянки відносяться до територій, що входять до ландшафтного заказника місцевого значення «Острів Жуків», ураховуючи імперативні положення статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» і статті 43 ЗК України, вони є землями природно-заповідного фонду, перебувають під особливою охороною, щодо них встановлений спеціальний порядок вилучення (стаття 150 ЗК України), відтворення 
і використання, а також обмеження щодо їх цивільного обороту.
Так, пунктом «в» частини четвертої статті 83 ЗК України визначено, що землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом, не можуть передаватись із комунальної у приватну власність.
У разі протиправної передачі у приватну власність обмежених в обороті об`єктів відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, оскільки, ураховуючи встановлену законом заборону переходу права власності, це майно фактично не вибуло із володіння законного власника.
Вказує, що особливою ознакою відповідних правовідносин є те, що негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.
Оскільки спірні земельні ділянки відносяться до земель природно-заповідного фонду, мають статус обмежено оборотоздатних і згідно 
із законом не можуть перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця, проте продовжують бути зареєстрованими на праві власності за Урфером Паоло Джином Едріеном, порушення прав їх законного володільця - територіальної громади м. Києва - на реалізацію усіх правомочностей власника триває і перешкод для задоволення позову про повернення цих ділянок немає.
Вказує, що суд апеляційної інстанції, зазначаючи про сплив позовної давності у цій справі, указаного не урахував, не звернув увагу на особливий статус спірних ділянок та зумовлений цим статусом правовий режим, 
у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову в позові.
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень, заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного                            у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 
від 23 січня 2019 року у справі № 916/2130/15, від 27 серпня 2019 року 
у справі № 925/366/18, від 04 лютого 2020 року у справі № 911/3523/17, 
від 04 лютого 2020 року у справі № 911/3311/17, від 04 лютого 2020 року 
у справі № 911/3579/17, від 04 лютого 2020 року у справі № 911/3577/17, 
від 04 лютого 2020 року у справі № 911/3738/17, від 05 лютого 2020 року 
у справі № 911/3310/17, від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3449/17, від 03 вересня 2020 року у справі № 911/3306/17; у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2020 року 
у справі № 752/3092/19 (провадження № 61-21912св19), від 20 травня 
2020 року у справі № 359/2253/15-ц (провадження № 61-15237св19), 
від 16 червня 2020 року у справі № 372/772/16 (провадження 
№ 61-18337св18), від 14 липня 2020 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 61-8424св20), від 19 серпня 2020 року у справі 
№ 372/2788/17 (провадження № 61-43516св18), від 09 вересня 2020 року 
у справі № 487/5434/17 (провадження № 61-45462св18); у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 31 липня 2019 року у справі № 813/4701/16 (провадження № К/9901/43183/18); 
у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року 
у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18), від 29 травня 
2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), 
від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження 
№ 14-473цс18), від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 (провадження № 12-128гс19), від 07 квітня 2020 року у справі 
№ 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19). 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової 
палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року справу 
№ 359/3373/16-ц (провадження № 61-27365св18) за позовом першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави 
в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство», до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілквей комунікейшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена садиба», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , Реєстраційна служба Бориспільського міськрайонного управління юстиції, Головне територіальне управління юстиції в Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мурга Світлана Геннадіївна, про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва про право власності на земельні ділянки, рішень про державну реєстрацію права власності на ці об`єкти нерухомого майна, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння,за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року, передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що вимогу про витребування земельної ділянки лісового фонду на користь держави слід розглядати як віндикаційний позов, до якого можна застосувати позовну давність, а отже, слід відступити 
від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах 
у раніше прийнятих постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, а саме від 04 лютого 2020 року у справах № 911/3574/17, № 911/3311/17, № 911/3897/17 та від 03 вересня 2020 року 
у справі № 911/3449/17.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року справу 
№ 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) прийнято до провадження 
та призначено до розгляду.
Судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення у справі, яка        передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, а саме щодо розмежування віндикаційного й негаторного позовів, які впливають на застосування позовної давності.
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що 
у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також 
з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 
14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Оскільки справа у подібних правовідносинах передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі, що переглядається, до закінчення перегляду 
в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи 
№ 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).
Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 752/3093/19 за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: Обслуговуючий кооператив житлового кооперативу «Котміст», Товариство з обмеженою відповідальністю «Будівельна спілка», Товариство з обмеженою відповідальністю «Срібна затока», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграліті Інвест», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Індекс-Груп», про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою заступника Генерального прокурора на рішення  Голосіївського районного суду міста Києва від 18 червня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року (провадження № 61-76св21) до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) за позовом першого заступника прокурора Київської області, який діє в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України та Державного підприємства «Бориспільське лісове господарство», до Щасливської сільської ради Бориспільського району Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Березова роща», Товариства з обмеженою відповідальністю «Сілквей комунікейшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Зелена садиба», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , Реєстраційна служба Бориспільського міськрайонного управління юстиції, Головне територіальне управління юстиції в Київській області, приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Мурга Світлана Геннадіївна, про визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, державних актів на право власності на земельні ділянки, свідоцтва про право власності на земельні ділянки, рішень про державну реєстрацію права власності на ці об`єкти нерухомого майна, договорів іпотеки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області 
від 21 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною 
і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                              Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                         І. А. Воробйова

                                                                                                                      Г. В. Коломієць

                                                                                                                      Р. А. Лідовець

                                                                                                                      Ю. В. Черняк