Справа № 127/25918/13-ц
Провадження № 22-ц/801/1452/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2021 року	Справа № 127/25918/13-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Медвецького С.К., Рибчинського В.П., 
За участю секретаря Очеретної М.Ю.
учасники справи:
позивач: Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк»
представник позивача: Михайлишена Л.Л.,
відповідач: ОСОБА_1 
представник відповідача: ОСОБА_2., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 грудня 2013 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді Венгрин О.О. у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 18.07.2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитним договір №156-Ф/08, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 130 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом 14,3 % річних зі строком повернення до 17.07.2028 року. Відповідач належним чином обов`язки за договором не виконував, внаслідок чого станом на 11.06.2009 року утворилась заборгованість ,яка рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.12.2009 року стягнута з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» .При цьому обставини надання кредиту, його розміри та розміри заборгованості встановлені судом і не підлягають доведенню .Оскільки кредит на час звернення до суду з даним позовом не погашений , а пункти договір 1.1, 3.1.4 ,3.1.10 договору передбачають нарахування процентів від дня видачі кредиту до дня його погашення на залишок заборгованості ,просив стягнути заборгованість за відсотками за фактичну кількість днів користування кредитом з 12.06.2009 р. по 31.12.2009 у розмірі 10 145,76 доларів США та судовий збір.
Заочним рішенням Вінницького міського суду від 18.12.2013 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за процентами за кредитним договором №156/Ф/08 від 18.07.2008 року за період з 12.06.2009 року по 31.12.2009 року в розмірі 10145 дол. США та 810,95 грн. судового збору. 
21.09.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 18.12.2013 року.
Ухвалою Вінницького міського суду від 02.10.2020 року заяву про перегляд заочного рішення суду повернуто ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.
08.10.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з повторною заявою про перегляд заочного рішення суду від 18.12.2013 року.
Ухвалою Вінницького міського суду від 09.10.2020 року заяву зазначену заяву залишено без руху в зв`язку з несплатою судового збору.
Ухвалою Вінницького міського суду від 28.10.2020 року, яку залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 23.12.2020 року, заяву ОСОБА_1 від 08.10.2020 року про перегляд заочного рішення суду повернуто заявнику на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.
Постановою Верховного суду від 17.03.2021 року ухвалу Вінницького міського суду від 28.10.2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23.12.2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Вінницького міського суду від 09.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без руху, в зв`язку із несплатою судового збору.
Ухвалою Вінницького міського суду від 28.04.2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду призначено до розгляду на 11.05.2021 року на 17 год. 30 хв.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального права, просив рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що в судових засіданнях у 2013 році участі він не приймав, про існування заочного рішення суду дізнався лише у вересні 2020 року, після чого звернувся до суду із заявою про перегляд зазначеного заочного рішення. Оскільки ухвалою Вінницького міського суду від 11.05.2021 року у заяві про перегляд заочного рішення йому відмовлено, звернувся із зазначеною апеляційною скаргою. Вказав, що банком не вірно визначений період стягнення заборгованості по процентах, так як рішенням Ленінського районного суду від 07.12.2009 року, яке набрало законної сили 18.12.2009 року, з нього уже стягнута заборгованість по процентах за період з 12.06.2009 року по день набрання рішенням суду законної сили. Крім того, банк звернувся до суду з позовом з пропуском строків позовної давності, на що суд не звернув належної уваги і дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу - безпідставною. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.
Судом встановлено, що 18.07.2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №156-Ф/08, згідно якого банк надає останньому кредит на суму 130000 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,3 % річних на строк до 17.07.2028 року , а ОСОБА_1 зобов`язується щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом та в день закінчення строку, на який надано кредит, сплачувати проценти за користування кредитом , виходячи з процентної ставки, встановленої п.п. 1.1 цього договору. У разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом сплачувати проценти за користування кредитом, виходячи із процентної ставки, зазначеної у п. 3.1.10 договору, збільшеної на 1 процент, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості. У порушення умов кредитного договору, ОСОБА_1 зобов`язання за договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим в нього виникла у строках і розмірах заборгованість ,стягнута рішенням Ленінського районного суду від 07.12.2009 року, що набрало законної сили 18.12.2009 року, яким з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто 124 038 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 3 199,04 дол. США - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 9 515,99 дол. США - заборгованість за відсотками; 1840,31 грн. - нарахованої пені за несвоєчасну сплату кредиту; 5241,74 грн. - нарахованої пені за несвоєчасну сплату відсотків. Вирішено питання судових витрат. Оскільки час звернення до суду кредит боржником не погашений , банк нарахував проценти за фактичну кількість днів користування кредитом за період 12.06.2009 року по 31.12.2009 у розмірі 10145,76 дол. США та звернувся до суду з даним позовом. Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання не з`являвся, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.33-34,35-36,37),в зв`язку з чим суд розглянув справу у його відсутність відповідно до гл.8 розділу ІІІ ЦПК України 
       В зв`язку з неявкою ОСОБА_1 в судові засідання, про які він повідомлявся судом належним чином в порядку ст. 224 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення),проте про причини неявки суд не повідомляв, розгляд справи проведено у заочному порядку відповідно до ст.224 ЦПК України

         Задовольняючи  позов , суд першої інстанції виходив із того, що згідно із  умовами кредитного договору проценти нараховуються банком за зобов`язаннями позичальника за період від дня одержання окремих сум за кредитом до дня його погашення. Оскільки  кредит до  часу звернення до суду   боржником не погашений  ,банк відповідно до умов договору  нарахував проценти  за фактичну кількість днів  користування кредитом на суму  фактичного залишку  на позичковому рахунку  за період   з 12.06.2009 року  по 31.12.2009 року  в розмірі 10145,76 доларів США. Відповідач порушував взяті на себе зобов`язання відповідно до ст.610 ЦК України ,а тому  суд дійшов висновку про необхідність їх захисту. 
Суд вірно встановив обставини у справі, належним чином перевірив та оцінив надані докази у їх сукупності, вірно визначив спірні правовідносини і та правову норму, що їх регулює та дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки саме такі положення щодо порядку нарахування і розміру відсотків передбачають умови укладеного сторонами договору .
Доводи апеляційної скарги про те, що банком не вірно визначений період стягнення заборгованості по процентах, так як рішенням Ленінського районного суду від 07.12.2009 року з нього уже стягнута заборгованість по процентах за період з 12.06.2009 року по день набрання рішенням суду законної сили не заслуговують на увагу з наступних підстав.
Як зазначає у позові позивач і не спростовано відповідачем , рішенням Ленінського районного суду від 07.12.2009 року з відповідача була стягнута заборгованість , нарахована станом на 11.06.2009 року. Ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості 7 грудня 2009 року не означає, що розрахунок заборгованості був наданий суду станом на цю дату і суд стягнув заборгованість станом на 07.12.2009 року. Об`єктивних доказів цьому відповідач не надав .
Згідно ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. 
Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
« Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», що підлягали на той час застосуванню судами при розгляді справ з кредитних правовідносин , зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за не виконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. 
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Пунктами 1.1,1.6,3.3.10,3.3.11 договору встановлено  інший розмір процентів  боржнику ,який прострочив виконання ,а саме -  на залишок простроченої заборгованості  за кредитом проценти нараховуються ,виходячи з процентної ставки ,зазначеної у п.1.1,збільшеної на 1 % ,починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості .Відповідно до п. 3.1.4 договору передбачено розраховувати проценти за фактичну кількість днів користування кредитом на суму залишку на позичковому рахунку.
Як вбачається з матеріалів справи , рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 07.12.2009 року з ОСОБА_1 була стягнута заборгованість по процентах станом на 11.06.2009 року, а 25.10.2013 року банк звернувся до суду з новим позовом про стягнення заборгованості по процентах за новий період - з 12.06.2009 року по 31.09.2009 року, що нараховані відповідно до п. п.1.1, 3.1.4, 3.3.4 кредитного договору.
З врахуванням викладеного висновок суду про те, що наявність попереднього судового рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, є вірним.
Щодо доводів скарги про порушення судом норм процесуального і матеріального права - розгляд справи у відсутність ОСОБА_1 і не застосування судом строку позовної давності ,то вони не заслуговують на увагу.
З копії паспорта  ОСОБА_1 , який додано до позовної заяви, вбачається, що з 26.10.2007 року зареєстровано місце проживання відповідача по АДРЕСА_1 . (а.с. 13-14). Така ж адреса зазначена в позовній заяві.
Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Вінницькій області від 01.11.2013 р. ОСОБА_1 з 10.10.2008 року зареєстрований по АДРЕСА_2 з 10.10.2008 р. (а. с. 21)
На вказану адресу відповідачу направлялись судові повістки про виклик до суду першої інстанції (а.с.24,25,33,34,35,36) Відповідно до рекомендованих повідомлень поштового відправлення, судові повістки на ім`я ОСОБА_1 повертались до суду з поміткою про невручення їх з причини закінчення терміну зберігання і непроживання його за вказаною адресою. 
Відповідно ч.9 ст. 74 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) суд в газеті "Вінниччина" 13.12.2013 року розмістив оголошення про виклик  ОСОБА_1   в якості відповідача в судове засідання на 18.12.2013 р. (зазначено в оголошенні дату, час і місце розгляду справи, номер справи, учасників справи і предмет позову). (а.с. 30, 37).
Таким чином ,з матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_1 про день, час і місце розгляду справи судом першої інстанції неодноразово повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання засобами поштового зв`язку відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України, проте до суду не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв. Судові повістки повертались до суду із помітками «за закінченням терміну зберігання» і «за зазначеною адресою не проживає». За таких обставин у суду було достатньо підстав для виклику його  в суд в порядку  ч.9 ст.74 ЦПК  через оголошення у пресі ,що було здійснено 13.12.2013 року  ,оскільки   вказували на те ,що місце перебування відповідача невідоме .
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ними причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого рішення.
Оскільки і після здійснення оголошення в пресі відповідач до суду не з`явився, у суду були всі підстави для ухвалення заочного рішення у справі.
            Відповідно до ст.27  ЦПК  (у ред. на час розгляду справи) сторона користується своїми процесуальними правами, передбаченими у вказаній статті ,зокрема,  має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів, долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.
Згідно із ст.ст.256,257 ЦК(у редакції на час розгляду справи) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. ч.3 , 4 ст.267 ЦК України (у тій же редакції ) позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
           Отже,  позовна давність  могла бути застосована судом лише за заявою ОСОБА_1  ,зробленою до винесення судом  рішення. 
ОСОБА_1 , розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд , в судові засідання на виклики суду не з`являвся, чим позбавив себе можливості скористатись своїми процесуальними правами ,в тому числі, і щодо подачі заяви суду про застосування строків давності до вимог позивача.
         Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького міського суду від 18.12.2013 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Головуючий суддя: С.Г. Копаничук
Судді: С.К. Медвецький
В.П. Рибчинський