Справа № 308/6168/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 

І м е н е м У к р а ї н и

25.08.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., розглянувши апеляційну скаргу, подану представником особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвокатом Ковачем І. В.

                                                                в с т а н о в и в:

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2020 року

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, не працюючого,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 400,00 грн. (двадцять тисяч чотириста гривень 00 коп.) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та згідно зі змістом постанови, 22 квітня 2020 року, о 01 год 00 хв, на автодорозі сполученням Львів-Самбір-Ужгород, поблизу повороту в с. Оріховиця, водій ОСОБА_1 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Мазда 6» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП за порушення вимог передбачених п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
В апеляційній скарзі адвокат Ковач І. В. вказує на те, що оскаржувана постанова є незаконною. Посилається на те, що в діях ОСОБА_1 відсутні склад адміністративного правопорушення. Разом із тим, зазначає про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку зі скасуванням акту, який встановлює адміністративну відповідальність. Крім того, вважає, що на момент оскарження рішення суду першої інстанції закінчився строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, позаяк оскаржувана постанова не набрала законної сили, а строк накладення адміністративного стягнення закінчився 22.07.2020. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності ОСОБА_1 та його представника, - адвоката Ковача І. В., які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги, при цьому відомостей про поважність причин їхньої неявки до апеляційного суду та заяви про відкладення розгляду справи на інший термін від них не надходило. Неявка особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його представника, - адвоката Ковача І. В. відповідно до приписів ст. 294 КУпАП, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд, враховуючи положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, які зазначені у ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону під час розгляду матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені беззаперечні докази, на яких ґрунтується правильний висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення підтверджується сукупністю зібраних у справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка у постанові.
Відповідно до пункту 2. 5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується беззаперечними доказами, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №393514, 22 квітня 2020 року, о 01 год 00 хв, на автодорозі сполученням Львів-Самбір-Ужгород, поблизу повороту в с. Оріховиця, водій ОСОБА_1 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за керування транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Мазда 6» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився у присутності двох свідків. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч. 2 ст. 130 КУпАП за порушення вимог передбачених п. 2. 5 Правил дорожнього руху України. При цьому, як убачається з протоколу, від отримання його копії водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків. 
Факт відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння підтверджено поясненнями свідків події – громадян – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які своїми підписами засвідчили, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я (а. с. 2).

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №151527, 22 квітня 2020 року, о 01 год 05 хв, ОСОБА_1 знаходився у транспортному засобі марки «Мазда 6» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на законну вимогу поліцейського пред`явити посвідчення водія ОСОБА_1 відмовився, при цьому шарпав працівника поліції за формений одяг (а. с. 3).

Як убачається з копії акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, сержант поліції ОСОБА_4 здійснив огляд та тимчасове затримання транспортного засобу марки «Мазда 6» у присутності двох свідків. Огляд проведено у зв`язку зі злісною непокорою ОСОБА_1 працівникам поліції при виконанні ними посадових обов`язків, а також керування водієм транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння - почервоніння обличчя, різкий запах алкоголю з порожнини рота (а. с. 4).

З копії постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАК №2422200, вбачається, що ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП (а. с. 5).

З рапорту сержанта поліції Штель О. убачається, що у с. Оноківці, біля повороту на с. Оріховиця, був зупинений автомобіль марки «Мазда 6» за кермом якого перебував ОСОБА_1 . Під час перевірки документів у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння. На момент перевірки водій ОСОБА_1 ображав працівників поліції, висловлювався нецензурною лексикою, відмовлявся виконувати законні вимоги поліцейських, у подальшому на пропозицію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків (а. с. 6).

Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень під час їх збирання та розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2. 5 ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь відомостей, які можуть слугувати підставою вважати, що працівники патрульної поліції Штель О. І. та
ОСОБА_4 були упереджені під час зупинки, встановлення особи водія ОСОБА_1 та пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, складанні протоколу щодо нього за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що у поліцейського були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги.

На переконання апеляційного суду, підстави не довіряти або мати сумніви щодо правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , - відсутні, оскільки вказані свідки були ознайомлені зі своїми обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які можуть свідчити про зацікавленість поліцейських ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у результатах розгляду справи, - у підтвердженні таких даних належні докази відсутні у матеріалах справи, їх також не додано і до апеляційної скарги. Відтак, апеляційний суд доходить висновку, що працівники патрульної поліції діяли виключно у межах наданих їм повноважень.

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги підтверджуючих даних, які свідчать про те, що стосовно ОСОБА_1 з боку поліцейських були вчинені незаконні методи, примус чи упередженість - докази, які можуть підтвердити цей факт відсутні, їх стороною захисту не додано ані до матеріалів справи, ані до апеляційної скарги. 

Зазначені докази у справі про адміністративне правопорушення у своїй сукупності підтверджують, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, тому, на переконання апеляційного суду, поліцейський мав усі законні підстави скласти протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що у діях водія ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення , - апеляційний суд вважає безпідставними й такими, що не підтверджуються жодними доказами, які наявні у матеріалах справи. Факт вчинення водієм ОСОБА_1 адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП підтверджується беззаперечними та належними доказами, а саме: протоколами про адміністративне правопорушення, поясненнями свідків події, копією акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, рапортом працівника поліції, які у своїй сукупності повністю підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження будь-якого з передбачених законом огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння.

Не погоджується апеляційний суд і з доводами сторони захисту щодо закриття справи на підставі п. 6 ст. 247 КУпАП враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо втрати чинності Закону, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння після 03.07.2020 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП апеляційний суд бере до уваги такі нормативно-правові акти.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання.

3 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах.

17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII».

1 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України». Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

Враховуючи вищезазначене та відповідно до положень ч. 5 ст. 94 Конституції України апеляційний суд вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування.

Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали ст. 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1.

Тому апеляційний суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто у редакції до 01 липня 2020.

Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки відповідно до вказаної норми провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у випадку скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта в тій частині, де йдеться про неможливість притягнути ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строків. Апеляційний суд вважає, що у зв`язку з тим, що адміністративне стягнення накладено протягом трьох місяців з дня вчинення адміністративного правопорушення, тобто у межах строків, і таке рішення апеляційним судом залишається у силі, що свідчить про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови від 15 липня 2020 року строк передбачений ч. 2 ст. 38 КУпАП не сплив.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР і, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення щодо нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.

Враховуючи те, що участі у розгляді справи місцевим судом ОСОБА_1 не брав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, а також те, що на розгляд апеляційної скарги ані він, ані його представник, - адвокат Ковач І. В. не з`явилися, - останні позбавили себе можливості надати будь-які докази у підтвердження обґрунтованості доводів апеляційної скарги та спростування висновків місцевого суду. 

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав представник ОСОБА_1 – адвокат Ковач І. В. залишити без задоволення. 

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан