ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/1221/18                Головуючий суддя І інстанції Назаренко О. В.
Провадження № 22-ц/818/2135/21        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про припинення права власності на земельну ділянку
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021року                                                        м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                                        Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання        Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_2 ,, треті особи Кулинічівська селищна рада Харківського району Харківської області, Чугуївська міська рада Харківської області про скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

 У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №15455-СГ від 27.12.2016 про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 6325157306:00:005:0153; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.02.2017 індексний номер 33954168, щодо реєстрації права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 6325157306:00:005:0153; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області скасувати реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 6325157306:00:005:0153; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області присвоїти кадастровий номер земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності позивачу.
Позов мотивовано тим, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 на території Кулиничівської селищної ради Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ХР № 25-67-44399 від 03.03.1997 року, акт зареєстровано в Книзі записі державних актів на право приватної власності на землю за № 1555 (рішення виконкому Кулиничівської селищною ради народних депутатів № 1270 від 10.12.1996 року). Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна земельна ділянка). 
Зазначає, що з метою отримання кадастрового номеру на свою земельну ділянку вона уклала договір №599 від 06.07.2017 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельної ділянки приватної власності та проведення геодезичної зйомки з Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», який з боку виконавця був виконаний своєчасно. В подальшому 27.10.2017 вона подала у належний спосіб заяву та увесь належний пакет документів до Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області для присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру. 
Зауважує, що 07.11.2017 отримала рішення державного кадастрового реєстратора Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № РВ-6301335102017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з наявністю перетину її земельної ділянки з земельною ділянкою за кадастровим номером 6325157306:00:005:0153. На своє звернення від Головного управління Держгеокадастру у Харківській області отримала відповідь, в якій було зазначено що оскільки адреса її земельної ділянки не співпадає з адресою земельної ділянки з кадастровим номером 6325157306:00:005:0153 (у відповіді помилково зазначено 6325157306:00:005:0156) та відомості на підставі її державного акту на право приватної власності на землю ХР № 25-67-44399 від 03.03.1997 не внесено до Державного земельного кадастру, виявити факт тотожності не вбачалося можливим. 
Вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером 6325157306:00:005:0153 має площу 0.12 га та має інше цільове призначення - для індивідуального садівництва. Її власником згідно даних Держгеокадастру є ОСОБА_2 з 21.02.2017, держреєстрацію права власності здійснила Чугуївська міська рада Харківської області (номер запису про право 19115327). Жодних рішень про зміну цільового призначення земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на території Кулиничівської селищної ради їй надано не було. 
Позивач зазначає, що без визначення кадастрового номеру земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що розташована на території Кулиничівської селищної ради Харківської області, яка належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю ХР №25-67-44399 від 03.03.1997, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1555 (рішення виконкому Кулиничівської селищною ради народних депутатів № 1270 від 10.12.1996 року) та наявності перетину даної земельної ділянки з іншою, вона позбавлена права реалізувати своє право власності на дану земельну ділянку. 
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в його позов задовольнити.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що у державного реєстратора жодних претензій до технічної документації не було.
Зазначає, що матеріали справи не містять рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки, відповідач протиправно користується неправомірно наданою їй земельною ділянкою. Порушення порядку зміни цільового призначення земель призводить до негативних правових наслідків, передбачених законодавством, зокрема до визнання державної реєстрації земельної ділянки недійсною.
Факт перетину земельних ділянок визначено компетентним органом, до повноважень якого відноситься присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, тому необхідності в проведенні судової експертизи не має. Вважає, що суд першої інстанції фактично позбавив її можливості самостійно на власний розсуд користуватися та розпоряджатися в майбутньому належною їй на праві власності земельною ділянкою.
Зауважує, що отримавши у встановленому випадку право власності на земельну ділянку у неї є очікування отримання від уповноваженого органу належної реалізації її права , а саме присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що на момент виділення земельної ділянки ОСОБА_2 відомості про належність земельної ділянки, що розташована за адресою АДРЕСА_1 на території Кулиничівської селищної ради Харківської області були відсутні.
Зазначає, що без встановлення факту накладення земельних ділянок неможливо достовірно встановити всі обставини справи. Погодження меж земельної ділянки є складовою частиною кадастрового плану, який є складовою частиною технічної документації необхідної для передачі земельних ділянок у власність чи користування.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 на території Кулиничівської селищної ради Харківської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ХР № 25-67-44399 від 03.03.1997, акт зареєстровано в Книзі записі державних актів на право приватної власності на землю за № 1555 (рішення виконкому Кулиничівської селищною ради народних депутатів № 1270 від 10.12.1996). Землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку). 
На підставі договору №599 від 06.07.2017 між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Харківський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельної ділянки приватної власності ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в межах населеного пункту за адресою АДРЕСА_1 на території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області. 
       Державним кадастровим реєстратором Міськрайонного управління у Харківському районі та м. Люботині Головного управління Держгеокадастру у Харківській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 27.10.2017 разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення №РВ-6301335102017 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру у зв`язку з невідповідність електронного документа установленим вимогам, а саме структура значення номера кадастрової зони не відповідає вимогам Додатку 1 до Постанови КМУ від 17.10.2012 № 1051; наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин з земельною ділянкою за кадастровим номером 6325157306:00:005:0153. Блок «Місцезнаходження» заповнено не вірно, що не відповідає Державному акту серії ХР 25-67-44399 від 03.03.1997.
Із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (номер інформаційної довідки 115327294 від 26.02.2018) вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 6325157306:00:005:0153 за адресою Харківська область, Харківський район, Кулиничівська селищна рада, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності: Витяг з ДЗК, серія та номер:НВ-6303261842016, виданий 18.10.2016, видавник: Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області, наказ, серія та номер:15455-СГ, виданий 27.12.2016, видавник Головне Управління Держгеокадастру у Харківській області. Підстава виникнення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:33954168 від 21.02.2017, ОСОБА_4 , Чугуївська міська рада Харківської області.
Із Витягу з державного земельного кадастру вбачається, що відповідно з вказівкою Державного комітету України по земельним ресурсам від 20 березня 2002 року №12 «Про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам для ведення державного земельного реєстру земель» земельним ділянкам присвоєні кадастрові номери: АДРЕСА_1 КОАТУУ:6325157306, зона:00, квартал:005, номер:0088. 
На запит суду селищний голова Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області М.Романов повідомив, що земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 розташована та території Кулиничівської селищної ради Харківського району Харківської області за межами населеного пункту. За наявними даними в селищній раді, власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, серія ХР 25-67-44399, зареєстрованого за № 4555 від 08 березня 1997 року.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела що наявність перетину земельних ділянок не може бути вирішене через відсутність достатніх в матеріалах справи доказів, ці обставини без проведення відповідної експертизи, від якої позивач відмовляється, встановити не можливо.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.
Як передбачено частинами першою, другою статті 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Згідно із статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята стаття 158 ЗК України).
       Судом встановлено, акт на право приватної власності на землю ХР №25-67_44399 від 03.03.1997 року, за яким ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 не містить відомостей про точне місцезнаходження земельної ділянки, її межі на місцевості визначені без зазначення сусідніх земельних ділянок.
З повідомлення від 28.12.017 за №Ч-32505/0/9, 1-26469/0/21-17 Головного управління Держгеокадастру у Харківській області вбачається, що Головним управління розглянуто звернення ОСОБА_1 , яке надійшло від Кулиничівської селищної ради стосовно перетину земельних ділянок на території Кулиничівської селищної ради. За результатами розгляду позивача було повідомлено, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 22.08.2016 №8176-сг було розроблено проект землеустрою щодо відведення відповідачу земельної ділянки державної власності сільськогосподарського призначення за межами населеного пункту. Так як проект відповідача відповідав вимогам діючого законодавства Державним кадастровим реєстратором було прийнято рішення щодо проведення Державної реєстрації земельної ділянки, присвоєно кадастровий номер 6325157306:00:005:0156 та відкрито Поземельну книгу. У зв`язку з тим, що адреса даної земельної ділянки не співпадає з адресою земельної ділянки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) та відомості щодо земельної ділянки позивача на підставі державного акту про право на землю серії ХР-25-67-44399 від 03.03.1997 не було внесено до Державного земельного кадастру, - виявити факт тотожності не вбачається за можливе.
Судом першої інстанції позивачу роз`яснювалось про необхідність проведення експертизи для вирішення спірних питань, проте позивач не скористалась наданим їй правом та від проведення експертизи відмовилась через недоцільність.
У ст.ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.
Судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
У статті 103 ЦПК України визначені наступні підстави для призначення експертизи судом:
1. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно ч. 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.04.2017 N 1420/5, далі - Інструкція), з урахуванням Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, також затверджених згаданим наказом Міністерства юстиції України.
У пункті 1.2.2. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 N 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.04.2017 N 1420/5, далі - Інструкція), зазначено, що одним із видів (підвидів) експертизи є, зокрема, земельно-технічна експертиза.
Відповідно до п. 6.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, також затверджених згаданим наказом Міністерства юстиції України основними завданнями земельно-технічної експертизи є: визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо); визначення відповідності фактичного розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельних ділянок їх розташуванню у відповідній технічній документації; визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки; визначення можливості розподілу (порядку користування) земельними ділянками, розробка варіантів їх розподілу (порядку користування); визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок, встановлення земельного сервітуту.
Як вбачається з матеріалів справи у рішенні державного кадастрового реєстратора Опришко Н.В. про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру від 07.11.2017 року за №РВ-6301335102017, на яке апелянт послалася на підтвердження своїх доводів про наявність перетину меж її земельної ділянки земельною ділянкою відповідача, зазначено лише про недоліки наданої позивачем реєстратору земельної документації, внаслідок чого їй було відмовлено у призначенні її земельній ділянці відповідного кадастрового номеру: невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме структура значення номера кадастрової зони не відповідає вимогам Додатку 1 до Постанови КМУ від 17.10.2012 № 1051; наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Перетин з земельною ділянкою за кадастровим номером 6325157306:00:005:0153. Блок «Місцезнаходження» заповнено не вірно, що не відповідає Державному акту серії ХР 25-67-44399 від 03.03.1997 (а.с. 29 т. 1). 
Валідність – це міра адекватності дослідницьких інструментів (методик проведення експериментів, процедур вимірювання, тестів тощо) тим завданням, для вирішення яких вони створені. © Джерело: ОСОБА_5 . Валідність // Енциклопедія Сучасної України: електронна версія [веб-сайт] / гол. редкол.: І.М. Дзюба, А.І. Жуковський, М.Г. Железняк та ін.; НАН України, НТШ. Київ: Інститут енциклопедичних досліджень НАН України, 2006. URL: https://esu.com.ua/search_articles.php?id=32984.
Отже, за змістом відповіді державного кадастрового реєстратора Опришко Н.В. про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру надана позивачем земельна документація не має надійних даних для позитивного висновку про внесення відомостей про земельну ділянку позивача до Державного земельного кадастру з огляду на невідповідності електронного документа установленим вимогам. Тому колегія суддів не вважає такий документ достовірним та достатнім доказом про перетин меж земельних ділянок, які належать сторонам на праві власності і з цих підстав відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги, за їх необґрунтованістю. Суд першої інстанції правильно послався на те, що у даному випадку необхідні спеціальні знання для з`ясування перетину земельних ділянок сторін, для чого необхідні належним чином оформлена земельна документація з відповідними координатами меж цих земельних ділянок у єдиному стандарті вимірювання, що відповідно до згаданих норм ст.ст. 103, 106 ЦПК України, Інструкції та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень вирішується у результаті проведення судової земельно-технічної експертизи.
Позивач, якій судом було роз`яснені вищевказані положення норм цивільного процесуального права від проведення такої експертизи в судах першої та апеляційної інстанції відмовилась, наполягаючи на відсутність такої необхідності.
Згідно ст. 12 ЦПК України: 
1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Оскільки позивач за процесуальної можливості не надала до суду належних, допустимих та достатніх доказів у розумінні ст. ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження перетину своєї земельної ділянки з межами земельної ділянки відповідача, - колегія суддів погоджується з висновком суду про недоведеність заявленого позову. 
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги не доведені, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду – залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції -
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського районного суду Харківської області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення виготовлено 23 вересня 2021 року.

Головуючий –                                                 В.Б. Яцина.

Судді -                                                                 І.В.Бурлака.

                                                                       О.М.Хорошевський.