Постанова                                    
Іменем України                           
 
21 липня 2021 року                                                         
м. Київ
 
справа № 751/3731/20
провадження № 61-6810св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Борисова Тетяна Анатоліївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у складі колегії суддів: Мамонової О. Є., Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1151, вчинений 09 червня 2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т. А.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2019 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до нього про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв`язку з недоведеністю збільшення розміру кредитної заборгованості за відповідним основним зобов`язанням, а також фактичною неможливістю звернути стягнення на спірне майно у спосіб, вже встановлений судовим рішенням.
Вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис, приватний нотаріус Борисова Т. А. не перевірила безспірності заборгованості, стягнула заборгованість, за якою строк з дня виникнення права вимоги пропущено більше трьох років.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 1151, вчинений 09 червня 2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т. А. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 грудня 2020 року у складі судді Овсієнка Ю. К. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що  позивач у встановленому законом порядку не спростував належними доказами того, що сума заборгованості за кредитним договором на дату вчинення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису була іншою ніж та, яка запропонована до стягнення, не надав доказів часткової чи повної сплати заборгованості, не надав доказів порушення нотаріусом процедури при вчиненні цієї виконавчої дії.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 грудня                  2020 року скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано виконавчий напис, вчинений 09 червня 2020 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т. А., про звернення стягнення на належні ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,0548 га, кадастровий номер 7410100000:01:038:5230, та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок відшкодування ОСОБА_2 заборгованості на загальну суму                                       174 892,27 грн, зареєстрований у реєстрі за № 1151, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.                    
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що після дострокового стягнення заборгованості на підставі частини другої статті 1050 ЦК України у кредитора відсутні правові підстави для нарахування пені, а нараховані ним відповідно до статті 625 ЦК України суми є санкцією за невиконання грошового зобов`язання, що виникло з рішення суду, а не з кредитного договору.
Заборгованість не є безспірною, а виконавчий напис нотаріуса вчинено після спливу строку, встановленого статею88 Закону України «Про нотаріат», що є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У квітні 2021 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним  судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2021 року відкрито касаційне провадження.
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.
Відповідач надав повний пакет документів, у тому числі докази направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень договору.
Право нарахування пені та можливе її стягнення з позивача у даній справі передбачено розділом 4 договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю, іпотечним договором від 03 грудня 2010 року № 335з-36Ю з урахуванням додаткових угод та договором поруки від 03 грудня 2010 року № 7-П-36Ю.
Тобто сума, вказана у виконавчому написі, складається із суми стягнутої рішенням суду з основного боржника, сум, нарахованих згідно зі статтею 325 ЦК України та пені з урахуванням умов вищевказаних договорів, тому зазначений розмір заборгованості був повністю безспірним.
Відзив на касаційну скаргу позивач не подавав.

2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
03 грудня 2010 року між ПАТ «КБ «Південкомбанк» (кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (позичальник) укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 35К-36Ю, згідно з якою позичальнику був наданий кредит у сумі 75 000,00 грн зі сплатою відсотків, щомісячної та одноразової комісій, з кінцевим терміном повернення кредиту - 27 листопада 2014 року (а.с. 87-91).
03 грудня 2010 року між ПАТ «КБ «Південкомбанк» (кредитор) та ОСОБА_1 (поручитель), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (боржник) укладений договір поруки № 7П-36Ю, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю (а.с. 93).
На забезпечення виконання зобов`язань фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 за кредитним договором від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю між ПАТ «КБ «Південкомбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) 03 грудня 2010 року укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір № 335з-36Ю, за яким іпотекодавець передав в іпотеку земельну ділянку загальною площею 0,0548 га та розташований на ній житловий будинок загальною площею 65,1 кв. м, що знаходяться на АДРЕСА_1 та належать йому на праві приватної власності (а.с. 70-77).
Згідно з пунктом 1.1. зазначеного іпотечного договору, з урахуванням внесених у нього надалі змін, цей договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору про надання відкличної відновлюваної кредитної лінії від 03 грудня 2010 року № 35 К-36Ю, а також усіх додаткових угод до нього, за умовами якого позичальник зобов`язаний до 27 листопада 2014 року включно повернути іпотекодержателю кошти, отримані в рамках відкличної кредитної лінії з лімітом у розмірі 75 000,00 грн, сплатити проценти за користування ними, одноразову комісію, щомісячну комісію, а також повністю сплатити штрафні санкції (пеню) у випадках, передбачених кредитним договором, інші витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги.
Відповідно до пункту 5.5 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись іпотекодержателем:
- у позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;
- шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»;
- за рішенням суду;
- на підставі виконавчого напису нотаріуса.
 
Спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки визначається самостійно іпотекодержателем у порядку та на умовах, визначених цим договором та/або чинним законодавством України.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року, яке набрало законної сили 31 січня 2015 року, стягнуто з фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 на користь ПАТ «КБ «Південкомбанк» 53 256,17 грн простроченої заборгованості за кредитом, 6 800 грн поточної заборгованості за кредитом, 6 547,35 грн простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 513,36 грн поточної заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 525,00 грн простроченої заборгованості зі сплати комісії, 30,00 грн поточної заборгованості зі сплати комісії, 4 064,46 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, 299,55 грн пені за несвоєчасне погашення процентів, 33,84 грн пені за несвоєчасне погашення комісії. Всього рішенням суду стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь банку заборгованість у загальному розмірі 72 069,73 грн (а.с. 136-143).
Заочним рішенням Новозаводського районного суду від м. Чернігова 19 лютого 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 13 грудня 2017 року (а.с. 4-10), звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 03 грудня 2010 року № 335з-36Ю - житловий будинок загальною площею 65,1 кв. м, житловою площею 39,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , у рахунок погашення заборгованості за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії  від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю, укладеним ПАТ «КБ «Південкомбанк» з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , у сумі 72 069,73 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 53 256,17 грн; поточна заборгованість за кредитом - 6 800,00 грн; прострочена заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 6 547,35 грн; поточна заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 513,36 грн; прострочена заборгованість зі сплати комісії за кредитним договором - 525,00 грн; поточна заборгованість зі сплати комісії за кредитним договором - 30,00 грн; пеня за прострочення виконання зобов`язання - 4 397,85 грн.
Встановлено спосіб реалізації нерухомого майна - житлового будинку загальною площею 65,1 кв. м, житловою площею 39,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною продажу предмета іпотеки в сумі 134 730,00 грн, врахувавши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
04 червня 2018 між ПАТ «КБ «Південкомбанк» і ОСОБА_2 укладений договір № 21252/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, договір про відступлення прав вимоги за договором поруки від 03 грудня 2010 року № 7П-36Ю, нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 03 грудня 2010 року № 335з-36Ю, відповідно до яких банк відступив новому іпотекодержателю (новому кредитору)   ОСОБА_2 належні йому права вимоги до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 за договором про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії                       від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю, договором поруки від 03 грудня 2010 року № 7П-36Ю  та іпотечним договором від 03 грудня 2010 року                        № 335з-36Ю (а.с. 78, 83-86, 92).
07 червня 2018 року, 27 серпня 2018 року ОСОБА_2 через приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Борисову Т. А. направив фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заяви з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 155 852,11 грн за договором кредитної лінії  від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю  (а.с. 96-102).
24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 через приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Борисову Т. А. надав ОСОБА_2 письмову відповідь, у якій зазначив, що дійсно виступив майновим поручителем ОСОБА_4 перед ПАТ «КБ «Південкомбанк»              (а.с. 40, 103).
Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2019 року, яке набрало законної сили 23 квітня 2019 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,0548 га та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою:  АДРЕСА_1 , шляхом продажу  ОСОБА_2 від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (а.с. 11-13).
16квітня 2019 ОСОБА_2 направив іпотечні повідомлення боржникам ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про те, що у випадку несплати заборгованості у сумі 155 852,11 грн у 30-денний строк ним буде зареєстроване право власності на предмет іпотеки (а.с. 79-81).
09 червня 2019 року за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 1151, про звернення стягнення на належні ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0548 га, кадастровий номер 7410100000:01:038:5230, та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 шляхом реалізації зазначених земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, з метою відшкодування ОСОБА_2 заборгованості, для забезпечення виконання якої заставлені (передані в іпотеку) зазначені земельна ділянка та розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за нотаріально посвідченим іпотечним договором із внесеними змінами.
Заборгованість складається з: 
простроченої заборгованості за кредитом у сумі 60 056,17 грн;
простроченої заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 2 702,40 грн;
простроченої заборгованості зі сплати щомісячної комісії за кредитним договором у сумі 3 600,00 грн;
поточної заборгованості зі сплати щомісячної комісії за кредитним договором у сумі 150,00 грн;
пені за період з 09 червня 2019 по 09 червня 2020 року за прострочення виконання зобов`язання у сумі 18 266,93 грн;
згідно зі статтею 625 ЦК України інфляційне збільшення боргу (грудень 2014 року - травень 2020 року) 76 574,77 грн;
згідно зі статтеб 625 ЦК України - 3 % річних за період з 28 листопада 2014 року по 09 червня 2020 року - 11 042 грн;
всього заборгованість складає 172 392,27 грн, а також витрати, понесені за вчинення виконавчого напису, в сумі 2 500,00 грн.
Всього стягненню підлягає 174 892,27 грн (а.с. 61, 96, 105).
10 березня 2020 року державним виконавцем Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса від 09 червня 2020 року № 1151  (а.с. 15-16, 105-119).
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 червня 2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 1151, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу 09 червня 2020 року, який знаходиться на виконанні державного виконавця Новозаводського відділу Державної виконавчої служби у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 14).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
При цьому відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі - Порядок).
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19  статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».
Безспірність заборгованості - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення як іпотекодавця, так і заставодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення, у тому числі заставодавця, слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Зазначені висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 липня 2019 року у справі                                 № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18); від 23 червня 2020 року                                                     у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року                                   у справі № 363/568/18 (провадження № 61-49018св18), від 03 червня              2020 року у справі № 359/8181/18 (провадження № 61-22164св19). 
07 червня 2018 року, 27 серпня 2018 року ОСОБА_2 через приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Борисову Т. А. направив фізичній особі-підприємцю   ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заяви з вимогою сплатити заборгованість у розмірі 155 852,11 грн за договором кредитної лінії  від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю (а.с. 96-102).
24 жовтня 2018 року ОСОБА_1 через приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Борисову Т. А. надав ОСОБА_2 письмову відповідь, у якій зазначив, що дійсно виступив майновим поручителем ОСОБА_4 перед ПАТ «КБ «Південкомбанк»               (а.с. 40, 103).
Матеріали справи свідчать про направлення ПАТ «КБ «Південкомбанк»  31 жовтня 2014 року фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 цінним листом з описом та повідомленням претензії від 31 жовтня 2014 року № 09/4370 на суму 68 366,45 грн про дострокове повернення кредитної заборгованості за кредитним договором від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю, яка залишена відповідачем без відповіді та задоволення.
Банк реалізував право на стягнення заборгованості, укладений між ПАТ «КБ «Південкомбанк» і ОСОБА_2 договір 04 червня 2018 року № 21252/1 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги не є підставою для поновлення строку, передбаченого статтею 88 Закону України «Про нотаріат».
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що ПАТ «КБ «Південкомбанк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору і встановив новий строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року та заочне рішення Новозаводського районного суду від м. Чернігова 19 лютого 2015 року посвідчує ці зміни.
Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло у ПАТ «КБ «Південкомбанк» у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання.
Апеляційний суд, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що право вимоги до ОСОБА_1 як іпотекодавця ПАТ «КБ «Південкомбанк» набуло протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто з 30 червня 2014 року. Виконавчий напис нотаріусом вчинено 09 червня 2020, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.
Доводи касаційної скарги про те, що право нарахування пені та можливе її стягнення з позивача у даній справі передбачено розділом 4 договору про надання відкличної відновлювальної кредитної лінії від 03 грудня 2010 року № 35К-36Ю, іпотечним договором від 03 грудня 2010 року № 335з-36Ю  з урахуванням додаткових угод та договором поруки від 03 грудня 2010 року № 7-П-36Ю є безпідставними, оскільки після дострокового стягнення заборгованості на підставі частини другої статті 1050 ЦК України у кредитора відсутні правові підстави для нарахування пені.
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком апеляційного суду щодо установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
 
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій по суті спору не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Чернігівського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 
 
Судді:                                                                           І. А. Воробйова 
 
                                                                                       Г. В. Коломієць 
 
                                                                                        Р. А. Лідовець  
 
                                                                                        Ю. В. Черняк