УХВАЛА

23 вересня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/5121/19
адміністративне провадження № К/9901/28935/21 
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
судді-доповідача - Яковенка М. М.,
суддів - Дашутіна І. В., Шишова О. О.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №420/5121/19 за позовом Приватного підприємства «Науково-виробнича фірма «Технотрейд» до Головного управління ДПС в Одеській області, Державної податкової служби України про скасування рішень та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
29 серпня 2019 року ПП «НВФ «Технотрейд» звернулось до адміністративного суду з позовом до ГУ ДПС в Одеській області та ДПС України, в якому просило:
- визнати протиправними та скасувати рішення комісії, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації ГУ ДФС в Одеській області: від 28.01.2018 року №1060601/33313478, від 20.12.2018 року №1030564/33313478, від 15.01.2019 року №1051212/33313478, від 04.01.2019 року №1043395/33313478, від 14.01.2019 року №1049727/33313478, від 16.01.2019 року №1051868/33313478, від 28.01.2019 року №1060598/33313478, від 28.01.2019 року №1060595/33313478, від 19.04.2019 року №1144990/33313478, від 23.01.2019 року №1057437/33313478, від 23.01.2019 року №1057434/33313478, від 23.01.2019 року №1057431/33313478, від 23.01.2019 року №1057429/33313478, від 19.04.2019 року №1144991/33313478, від 24.05.2019 року №1170929/33313478, від 23.04.2019 року №1147605/33313478, від 24.05.2019 року №1170941/33313478, від 24.05.2019 року №1170940/33313478, від 23.04.2019 року №1147569/33313478, від 24.05.2019 року №1170939/33313478, від 23.04.2019 року №1147571/33313478, від 23.04.2019 року №1147604/33313478, від 23.04.2019 року №1147607/33313478, від 23.04.2019 року №1147606/33313478, від 23.04.2019 року №1147570/33313478, від 24.05.2019 року №1170938/33313478, від 24.05.2019 року №1170937/33313478, від 24.05.2019 року №1170936/33313478, від 24.05.2019 року №1170935/33313478, від 24.05.2019 року №1170934/33313478, від 24.05.2019 року №1170930/33313478, від 24.05.2019 року №1170931/33313478, від 24.05.2019 року №1170932/33313478, від 24.05.2019 року №1170933/33313478, від 24.05.2019 року №1170942/33313478, від 24.05.2019 року №1170928/33313478, від 19.07.2019 року №1228857/33313478, від 19.07.2019 року №1228858/33313478, від 19.07.2019 року №1228853/33313478, від 19.07.2019 року №1228855/33313478, від 19.07.2019 року №1228854/33313478, від 19.07.2019 року №1228859/33313478, від 19.07.2019 року №1228856/33313478, від 19.07.2019 року №1228852/33313478, від 19.07.2019 року №1228851/33313478, від 19.07.2019 року №1228850/33313478, від 19.07.2019 року №1228849/33313478, від 19.07.2019 року №1228848/33313478, від 19.07.2019 року №1228892/33313478, від 25.07.2019 року №1234691/33313478, від 25.07.2019 року №1234687/33313478, від 25.07.2019 року №1234689/33313478, від 25.07.2019 року №1234690/33313478, від 25.07.2019 року №1234684/33313478, від 25.07.2019 року №1234686/33313478, від 25.07.2019 року №1234688/33313478, від 25.07.2019 року №1234685/33313478, від 25.07.2019 року №1234692/33313478, від 25.07.2019 року №1234683/33313478;
- зобов`язати ДПС України зареєструвати податкові накладні, складені позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних датами їхнього фактичного отримання Держаною фіскальною службою: №230 від 23.10.2018 року, №232 від 29.10.2018 року, №252 від 26.11.2018 року, №241 від 16.11.2018 року, №244 від 16.11.2018 року, №253 від 16.11.2018року, №255 від 03.12.2018 року, №257 від 05.12.2018 року, №261 від 05.12.2018 року, №262 від 07.12.2018 року, №263 від 07.12.2018 року, №264 від 10.12.2018 року, №265 від 13.12.2018 року, №266 від 20.12.2018 року, №271 від 19.12.2018 року, №20 від 16.01.2019 року, №2 від 03.01.2019 року, №9 від 11.01.2019 року, №10 від 14.01.2019 року, №11 від 10.01.2019 року, №14 від 10.01.2019 року, №16 від 14.01.2019 року, №17 від 15.01.2019 року, №18 від 09.01.2019 року, №19 від 16.01.2019 року, №33 від 08.02.2019 року, №34 від 08.02.2019 року, №35 від 11.02.2019 року, №36 від 13.02.2019 року, №37 від 14.02.2019 року, №46 від 25.02.2019 року, №47 від 25.02.2019 року, №48 від 25.02.2019 року, №49 від 25.02.2019 року, №56 від 12.03.2019 року, №57 від 12.03.2019 року, №71 від 08.04.2019 року, №72 від 08.04.2019 року, №75 від 10.04.2019 року, №78 від 16.04.2019 року, №79 від 17.04.2019 року, №80 від 19.04.2019 року, №81 від 23.04.2019 року, №82 від 24.04.2019 року, №83 від 25.04.2019 року, №84 від 03.05.2019 року, №86 від 07.05.2019 року, №87 від 08.05.2019 року, №85 від 03.05.2019 року, №88 від 08.05.2019 року, №91 від 15.05.2019 року, №92 від 24.05.2019 року, №93 від 28.05.2019 року, №95 від 03.06.2019 року, №100 від 05.06.2019 року, №96 від 03.06.2019 року, №97 від 03.06.2019 року, №98 від 03.06.2019 року, №99 від 03.06.2019 року;
- визнати незаконним та скасувати рішення комісії ГУ ДФС в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, щодо внесення платників до Журналу ризикових платників в частині внесення позивача до переліку ризикових платників податків;
- зобов`язати ГУ ДФС в Одеській області, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації виключити позивача з переліку ризикових платників податків.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2020 року позовні вимоги підприємства задоволені повністю.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2021 року, змінено рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року виключивши із його мотивувальної частини посилання на те, що первинні документи, оформлені позивачем в рамках господарських відносин із контрагентами, копії яких надані разом із поясненнями для прийняття рішення щодо реєстрації податкових накладних, є такими, що засвідчують факт реального виконання господарських зобов`язань.
В інший частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року залишено без змін.
Не погоджуючись з рішенням суддів першої та апеляційної інстанції, 06 серпня 2021 року від скаржника надійшла касаційна скарга.
Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2021 року у задоволенні клопотання Головного управління ДПС в Одеській області про поновлення строку на касаційне оскарження відмовлено. Касаційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 420/5121/19 залишено без руху з установленням скаржнику строку для надання до суду касаційної інстанції заяви, клопотання в якому вказати підстави для поновлення строку касаційного оскарження з доказами на підтвердження вказаних обставин.
На виконання вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху скаржником надіслано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.
У вказаній заяві податковий орган зазначає, що вже звертався з касаційною скаргою, проте ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року касаційну скаргу було повернуто скаржнику на підставі ч. 4 ст. 328 КАС України. Також, скаржник посилається на відсутність коштів для сплати судового збору.
Наведені скаржником доводи у повторній заяві про поновлення строку не можуть бути визнані поважними, з огляду на таке.
Як слідує з матеріалів касаційної скарги, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено 12 березня 2021 року, оприлюднено 17 березня 2021 року, вперше касаційну скаргу подано до касаційного суду 12 квітня 2021 року, проте ухвалою Верховного Суду від 16 квітня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі ч. 4 ст. 328 КАС України, яку ним отримано 26 квітня 2021 року, а вдруге скаржником подано касаційну скаргу до поштового відділення лише 02 серпня 2021 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.
Аналіз положень ст. 5, 13, 328, 329 КАС України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з касаційною скаргою) дозволяє дійти висновку, учасники справи, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку, яке повинно бути реалізовано у встановлений вказаним кодексом строк.
Відповідно до п. 6 ч. 5 ст. 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Встановлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства процесуальних обов`язків.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21 грудня 2010 року, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява №23436/03).
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин. 
Недостатність бюджетних асигнувань необхідних для спати судового збору та блокування рахунків контролюючого органу в межах інших виконавчих проваджень може бути причиною, що ускладнює здійснення сплати судового збору за подання касаційної скарги, втім не надає особі права у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судових рішень. 
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.
Статтею 330 КАС України передбачено, що однією з вимог касаційної скарги визначено надання документа про сплату судового збору. 
Згідно з положеннями Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ органам фіскальної служби не надано пільг щодо сплати судового збору.
Органи доходів і зборів є державними органами, що здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, тобто суб`єктами, що реалізують свою владну компетенцію. 
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.
Таким чином, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону     стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору.
Верховний Суд окремо наголошує, що належними доказами поважності підстав пропуску строку на касаційне оскарження, у зв`язку з відсутністю коштів для сплати судового збору за звернення до суду з касаційною скаргою є докази, які б підтверджували сукупність послідовних та регулярних дій податкового органу, спрямованих на отримання достатнього для сплати судового збору фінансування з Державного бюджету України, які б свідчили, що податковий орган дійсно бажає реалізувати своє право на касаційне оскарження у даній справі у найкоротші строки. 
Окрім цього, при вирішенні питання про поновлення строку касаційного оскарження суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого КАС України строку касаційного оскарження до дати звернення з касаційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої касаційної скарги/відмови у відкритті касаційного провадження за вперше поданою касаційною скаргою до дати повторного звернення з касаційною скаргою і так далі.
Також, Верховний Суд зазначає, що відповідачем не наведено обґрунтувань щодо поважності пропуску строку касаційного оскарження у взаємозв`язку вищезазначених часових інтервалів, враховуючи, що з моменту виникнення права на касаційне оскарження до подання касаційної скарги повторно сплинуло шість місяців. Податковим органом не зазначено поважні причини пропуску, які б унеможливлювали звернутися до суду касаційної інстанції у порядку встановленого законом протягом шести місяців.
Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація зазначеного права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями КАС України. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07.07.1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи зазначене, суд не вбачає підстав для визнання наведених скаржником у повторному клопотанні про поновлення строку касаційного оскарження обставин пропуску такого строку поважними.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнанні судом неповажними.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити Головному управлінню ДПС у Одеській області в задоволені клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №420/5121/19.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі №420/5121/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          М. М. Яковенко

Судді                                                                                                              І. В. Дашутін 

                                                                                                              О. О. Шишов