Справа № 344/19111/18 
Провадження № 22-ц/4808/884/21 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:
       головуючої (суддя-доповідач)        Мелінишин Г.П.
       суддів:                                Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,
       за участю секретаря                Єлісевич О.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду в складі судді Пастернак І.А., постановлену 10 березня 2021 року в м. Івано-Франківську,у справі  за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, 
в с т а н о в и в :
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2021 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «Гефест» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
01 березня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення щодо питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
При цьому суд вважав, що заява про ухвалення додаткового рішення із долученням відповідних доказів подана відповідачем поза межами встановленого частиною 8 статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку після ухвалення судового рішення.
На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
В обґрунтування скарги зазначав, що заява про ухвалення додаткового рішення подана ним відповідно до статті 270 ЦПК України, нормами якої не передбачено залишення заяви без розгляду. Адже за наслідками розгляду заяви суд може ухвалити додаткове рішення або відмовити у прийнятті додаткового рішення. Натомість суд послався на норму частини 8 статті 141 ЦПК, яка не підлягала застосуванню до цих правовідносин. Крім того, суд в порушення норм процесуального законодавства розглянув заяву без повідомлення учасників справи. 
На думку апелянта, суд мав врахувати, що у відзиві на позов ним наведено орієнтовний розрахунок очікуваних судових витрат, в тому числі і на професійну правничу допомогу з зазначенням відповідної суми.
Щодо строків подання заяви вказував, що рішення суду ухвалено 04 лютого, його повний текст виготовлено 17 лютого, а надіслано йому 21 лютого 2021 року з порушенням строків, встановлених частиною 5 статті 272 ЦПК. Копію рішення він отримав 26 лютого 2021 року, а отже заява про ухвалення додаткового рішення подана в п`ятиденний строк з дня ознайомлення з судовим рішенням. 
Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористались.
В засідання апеляційного суду учасники справи не з`явилися. Враховуючи їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, зокрема і представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Волосянка Р.О., колегія суддів згідно статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності не встановила.
Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
З`ясовано, що в провадженні Івано-Франківського міського суду перебувала справа за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до  ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача –  ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Матеріалами справи підтверджується, що 04 лютого 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Волосянко Р.О. подав заяву про розгляд справи у його відсутності. При цьому зазначив, що докази на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу будуть подані в строки, визначені ЦПК України після винесення рішення (а.с.160).
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 04 лютого 2021 року у задоволенні позову ТОВ «ФК «Гефест» відмовлено. 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У ЦПК України визначено види судових витрат.
Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша – друга статті 133 ЦПК України).
Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.
Встановлено, що 01 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 6300,00 грн. До заяви долучено договір №28/12-2018 про надання правової допомоги від 31 грудня 2018 року та додаткові угоди до нього, акт приймання-передачі наданих послуг (професійної правничої допомоги) від 26 лютого 2021 року, копії квитанцій від 16 січня 2019 року, 10 вересня 2019 року та 01 березня 2021 року про оплату ОСОБА_1 адвокатському бюро ОСОБА_3 наданих послуг (а.с.168-180).
В силу частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно із частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи, що судом першої інстанції 04 лютого 2021 року розглянуто справу за відсутності учасників, повний текст рішення складено 17 лютого 2021 року, то останнім днем подання доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу було 22 лютого 2021 року.
Однак, заява про ухвалення додаткового рішення із долученням відповідних доказів подана ОСОБА_1 01 березня 2021 року, тобто поза межами встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу.
Такі висновки містяться у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, що згідно статті 263 ЦПК України повинні бути враховані при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до частини 1 статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, передбачений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина 1 статті 127 ЦПК).
За приписами статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відтак суд першої інстанції дійшов правильного переконання, що ОСОБА_1   пропущено строк для подання доказів понесених витрат. При цьому у своєму клопотанні від 01 березня 2021 року він не просив поновити пропущений процесуальний строк та не надав доказів поважності пропуску такого. 
Враховуючи порушення порядку та строків для подання відповідних доказів відсутні отже підстави для розгляду поданих документів.
У зв`язку з вищенаведеним колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що заяву про ухвалення додаткового рішення щодо питання про стягнення витрат за надання правничої допомоги належить залишити без розгляду, оскільки докази на їх підтвердження були надані поза межами строку, встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
При цьому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що у відзиві на позовну заяву відповідач просив стягнути витрати на правничу допомогу, адже докази на їх підтвердження були подані вже після ухвалення судового рішення.
Неспроможними є і посилання ОСОБА_1 на розгляд даного питання у відсутності сторін. Відповідно до частини 4 статті 270 ЦПК України суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання у разі необхідності. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Аналогічно надуманими є доводи апелянта про те, що суд розглянув заяву не в порядку ухвалення додаткового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України, про що він клопотав, а залишив її без розгляду на підставі статті 141 ЦПК Ураїни, неправильно застосувавши при цьому норми процесуального права. 
Зі змісту мотивувальної частини ухвали вбачається, що судом вирішувалося питання про ухвалення додаткового рішення на підставі статті 270 ЦПК України і саме заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення щодо питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду. 
З огляду на це суд обгрунтовано застосував частину 8 статті 141 ЦПК України, яка визначає порядок подання доказів на підтвердження понесених судових витрат та не вирішував по суті питання щодо ухвалення додаткового рішення, відповідно не міг постановити ні додаткове рішення, ні ухвалу про відмову в ухваленні додаткового рішення.
Також неспроможними є і доводи представника апелянта ОСОБА_5 щодо не врахування судом висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладених у постанові від 10 вересня 2019 року у справі №850/1/18.
Як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. В даному випадку такою є правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, яку з огляду на положення частини 4 статті 263 ЦПК України належить застосовувати при вирішенні даного питання.
Відтак суд правильно застосував закон, що регулює спірні правовідносини, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку викладеним у клопотанні доводам і зібраним у справі доказам.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При цьому колегія суддів також враховує, що порушення норм процесуального права може бути підставами для скасувуання ухвали суду якщо таке порушення призвело до постановлення помилкової ухвали. 
Зважаючи на вищевикладене апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча                                                                         Г.П. Мелінишин
Судді:                                                                                В.А. Девляшевський
                                                                               В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 23 липня 2021 року